ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/7599/20                                       Прізвище судді (суддів) першої інстанції: 
                                                                                                              Леонтович А.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

18 лютого 2021 року                                                                                          м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді          Костюк Л.О.;                    
суддів:                                Кобаля М.І., Оксененка О.М.;
за участю секретаря:      Несін К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року (прийнята в порядку письмового провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за розглядом заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЛІТ» про забезпечення позову у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЛІТ» до Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області, третя особа: ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СПЛІТ» (далі - позивач, ТОВ «СПЛІТ») звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування рішення.
10.12.2020 року від ТОВ «СПЛІТ» надійшла заява про забезпечення позову, шляхом зупинення припису Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області №18 від 13.07.2020.
Обґрунтовуючи заяву зазначено, що ГУ Держпродспоживслужби в Київській області направлено виклик від 03.11.2020, яким зобов`язано позивача прибути 28.12.2020 на 10:00 год. до ГУ Держпродспоживслужби в Київській області, для розгляду адміністративної справи за ознаками ч. 2 ст.188-2 КУпАП у зв`язку з ухиленням від виконання припису №18 від 13.07.2020, який є предметом судового спору. 
Заявник вважає, що не вжиття заходів забезпечення позову у даній справі може ускладнити захист прав та інтересів позивача.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЛІТ» про забезпечення позову - задоволено та вжито заходи забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення припису Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області №18 від 13.07.2020 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №320/7599/20.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням,  ОСОБА_1 у справі подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та постановити нову, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення заяви про забезпечення позову.
Приймаючи ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову, суддя суду першої інстанції виходив з того, що наявні підстави для задоволення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення припису Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області №18 від 13.07.2020.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Так, заявником зазначено, що 13.07.2020 Головним управлінням Держпродспоживслужби в Київській області винесено припис №18 ТОВ «СПЛІТ», яким приписано, зокрема, сплатити пеню у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) за несвоєчасне (прострочення) виконання роботи (надання послуги) згідно з договорами. Разом з цим, у заяві про забезпечення позову позивачем зазначено, що ГУ Держпродспоживслужби в Київській області направлено виклик від 03.11.2020, яким зобов`язано позивача прибути 28.12.2020 на 10:00 год. до ГУ Держпродспоживслужби в Київській області, для розгляду адміністративної справи за ознаками ч. 2 ст.188-2 КУпАП у зв`язку з ухиленням від виконання припису №18 від 13.07.2020.
Наведені обставини дають підстави для висновку, що виконання спірного припису може призвести до стягнення з позивача суми пені у примусовому порядку, до вирішення по суті даного адміністративного спору.
Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
За приписами ч. 1 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
За своїм змістом, забезпечення адміністративного позову це вжиття судом визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.
Колегія суддів звертає увагу, що ст. 150 КАС України визначено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існують зазначені підстави, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Водночас, зміст вказаних норм свідчить про те, що суд може забезпечити адміністративний позов лише за наявності двох обов`язкових умов: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі та якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на те, що підставою для задоволення заяви позивача стала позиція щодо примусового виконання спірного рішення, яке відповідно до надних пояснень позивача може призвести до стягнення з останнього суми пені у примусовому порядку тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що заявником наведено належні та переконливі докази існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, відповідно невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся у випадку ухвалення рішення на його користь.
Проте, суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі не надано оцінку обставинам справи та вказує, що рішення, які підлягають примусовому виконанню визначено у ст.3 Закону України «Про виконавче провадження».
Так, припис відповідача - не є рішенням, що підлягає примусовому виконанню.
Натомість, відповідно до ч. 8 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо           усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання.
Колегія суддів звертає увагу на те, що приписом Головного управління Держдпродспоживслужби в Київській області від 13.07.2020 року №18, який є предметом спору у справі №320/7599/20, відповідачем санкцій стосовно ТОВ «СПЛ1ІТ» не застосовувалося.
Вказує, що указаним розпорядчим документом приписано керівнику ТОВ «СПЛІІТ» Дорошенко О.В., зокрема, сплатити пеню у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) за несвоєчасне (прострочення) виконання роботи (надання послуги) згідно з договорами підряду (№01 від 01 грудня 2019 р. на виготовлення «кухні»; 01 від 01 грудня 2019 р. на виготовлення «шафи», 01 від 01 грудня 2019 р. на виготовлення «шафи коридор»).
На підставі вище зазначеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в у даному випадку відповідачем приписано позивачеві виключно виконати умови договорів підряду №01 від 01.12.2020.
Відповідно до ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги).
Інших підстав, які визначено КАСУ для застосування заходів забезпечення позову позивачем у заяві не наводилося, а судом першої інстанції не досліджувалося та не застосовувалося.
Судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. У мотивувальній частині рішення зазначаються обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; мотивована оцінка кожного аргументу, навезеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав задоволення позову.
Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення п адміністративній справі» для забезпечення правильного й однакового застосування адміністративними судами норм Кодексу адміністративного судочинства України нри ухваленні рішення суду судам роз`яснено таке.
Рішення судів усіх інстанцій, незалежно від виду провадження, повинно бути гранично повним, зрозумілим, чітким. Зрозумілість судового рішення полягає в логічному, чіткому, переконливому викладенні змісту рішення.
Описова частина судового рішення повинна містити короткий зміст позовних вимог із зазначенням обставин, якими вони обґрунтовуються, та позиції відповідача; пояснення осіб, які брали участь у справі, а також інші докази, які були досліджені судом.
Мотивувальна частина кожного рішення повинна містити посилання на закон та інші норми процесуального та матеріального права і у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права й обов`язки сторін у спірних правовідносинах, на відповідні статті Кодексу адміністративного судочинства України та інші норми процесуального права, керуючись якими суд встановлені обставини справи, права та обов`язки сторін. Саме лише посилання в мотивувальній частині на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм, на які посилається сторона при обґрунтуванні своїх вимог, не може вважатися належною юридичною кваліфікацією.
У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованими. Якість судового рішення залежить головним чином від якості його обґрунтування. Належне обґрунтування є імперативом, яким не можна нехтувати в інтересах швидкості розгляду. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, а насамперед є гарантією проти свавілля. І по - перше, це зобов`язує судцю дати відповідь па аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правомірність: по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система. Обґрунтування повинно засвідчувати дотримання суддею принципів, проголошених Європейським судом з прав людини, а саме додержання прав сторони захисту та права на справедливий суд. У викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін, тобто на кожен окремий пункт вимог та на аргументи захисту. Це - важливий запобіжник, оскільки він дає можливість сторонам переконатися у тому, що їхні доводи були досліджені, а отже, суддя взяв їх до уваги. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суд), обґрунтування рішення повинно засвідчити що судця справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Пунктом 1 статті б Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь - якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відсутність достатнього обґрунтування судових рішень порушує право особи па справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом, зазначене у пункті і статті б Конвенції.
За таких обставин суд апеляційної вбачає наявність підстав для відмови у задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову.
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За правилами ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку щодо відмови у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЛІТ» про забезпечення позову.
Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 312, 317, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
           
Апеляційну скаргу ОСОБА_1   - задоволити.
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року - скасувати.
У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЛІТ» про забезпечення позову у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЛІТ» до Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області, третя особа: ОСОБА_1 про визнання протиправними       та скасування рішення - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.
(Повний текст виготовлено - 18 лютого 2021 року).

Головуючий суддя:                                                                      Л.О. Костюк           

Судді:                                                                                          М.І. Кобаль,

                                                                                                    О.М. Оксененко