ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/71/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №702/305/20 Категорія: на ухвалу    	ОСОБА_1 . 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Храпко В. Д. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       18 січня 2021 року  м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів :

Храпка В.Д.,  Вініченка Б.Б., Новікова О.М., за участю секретаря Любченко Т.М. 	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1  на ухвалу Монастирищенського районного суду Черкаської області від 11 листопада 2020 року, постановленої під головуванням судді Мазай Н.В., по справі за позовом  військової частини НОМЕР_1  до ОСОБА_2  про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою , -

                                        в с т а н о в и в :

       У червні 2020 року позивач військова частина НОМЕР_1 (далі- ВЧ НОМЕР_1 ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.
В обґрунтування позовної заяви посилається на те, що 13 січня 2017 року на 48км+800 м автодороги «Кременівка-Ялта» сталася ДТП за участю транспортного засобу «ЗІЛ 131» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та «ВАЗ 2107» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а ОСОБА_4 тілесні ушкодження.
За вказаним фактом СВ Мангушського ВП Центрального ВП в Донецькій області проведено досудове розслідування, відомості про яке внесені 14 січня 2017 року до ЄРДР за ч. 1 ст. 286 КК України та закрито кримінальне провадження постановою від 25 серпня 2017 року.
Із постанови про закриття кримінального провадження від 25 серпня 2017 встановлено, що водій ОСОБА_2 виконуючи вимоги п. 11.3 ПДР України мав технічну можливість уникнути даної ДТП, через що його дії перебували у причинному зв`язку з настанням даної ДТП.
В діях водія ОСОБА_2 вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, однак враховуючи, що пасажиру автомобіля «ВАЗ 2107» ОСОБА_4 спричинені легкі тілесні ушкодження, керуючись ст. 110, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закрите в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
19 грудня 2019 року МТСБ України звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовом про стягнення з ВЧ НОМЕР_1 суми сплаченого відшкодування в розмірі 26 337 грн. 23 коп. та судовий збір.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 25 лютого 2020 року задоволено позовні вимоги МТСБ України про стягнення з ВЧ НОМЕР_1 на його користь суму сплаченого відшкодування в розмірі 26 337 грн. 23 коп. та судовий збір.
Військовою частиною НОМЕР_1 здійснено виплату на користь МТСБ України в загальній сумі 28 258 грн. 23 коп.
На момент ДТП відповідач ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до реєстраційних даних транспортний засіб «ЗІЛ 131» д.н.з. НОМЕР_4 належить військовій частині НОМЕР_1 .
Позивач зазначає, що відповідачем військовій частині НОМЕР_1 було завдано матеріальну шкоду на суму 28 258 грн. 23 коп., яку просить стягнути з відповідача на його користь.
Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 11 листопада 2020 року провадження у справі закрито у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Роз`яснено позивачу його право на звернення з позовом в порядку адміністративного судочинства до Черкаського окружного адміністративного суду.
Роз`яснено позивачу його право на звернення до суду з клопотанням про повернення сплаченого судового збору.
Ухвала суду мотивована тим, що оскільки правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, а тому провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України підлягає закриттю.
В апеляційній скарзі військова частина  НОМЕР_1  просить ухвалу суду першої інстанції скасувати як незаконну, постановлену з невідповідністю нормам матеріального та процесуального права, висновки суду є передчасними, необ`єктивними та зробленими без повного з`ясування усіх обставин справи, а справу направити для продовження розгляду до Монастирищенського районного суду Черкаської області.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що предметом спору є вимога позивача про стягнення грошових коштів в порядку регресу з відповідача, визнаного винним у скоєнні ДТП, що мала місце 13 січня 2017 року на 48 км+800м автодороги «Кременівка-Ялта», виплачених на користь МТСБ України.
Проте суд першої інстанції послався на п.п. 2,3, 10-15, 31 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою ВР України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР, яким визначені підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами.
Станом на момент здійснення виплати 12 травня 2020 року, в сумі 28 258 грн. 23 коп., відповідач був звільнений з військової служби в запас, згідно наказу командира ВЧ НОМЕР_1 № 116 від 20 травня 2019 року. Тому військова частина має діяти не як суб`єкт владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо проходження публічної служби, а як особа у цивільно-правових відносинах, дії якої спрямовані на відшкодування завданої шкоди.
Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія проходить до наступних висновків.
Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до Витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 145 від 22 липня 2016 року солдат ОСОБА_2 прибув із ВЧ польова пошта НОМЕР_5 смт Десна, Чернігівської області, наказом першого заступника начальника Генерального штабу ЗСУ (по особовому складу) від 15 липня 2016 року № 207-РС на посаду механіка – водія протитанкового артилерійського взводу протитанкової артилерійської батареї протитанково артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи ВЧ НОМЕР_1 , ВОС – 843259М. З 22 липня 2016 року приступити до прийому справ та посади.
Відповідно до Витягу із наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по особовому складу) № 85-РС від 25 липня 2016 року призначено солдата ОСОБА_2 , механіка-водія протитанкового артилерійського взводу протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи – водієм механіком відділення артилерійської розвідки взводу управління командира дивізіону протитанкового артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи, ВОС-121259М. 
Згідно Витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 № 648 від 09 січня 2017 року «Про закріплення автомобільної техніки протитанкового артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи» встановлено, що водієм вантажного бортового ЗІЛ-131 шасі № НОМЕР_6 військовий номер НОМЕР_4 призначено старшого механіка-водія-радіотелефоніста старшого матроса ОСОБА_5 
13 січня 2017 року на 48км+800 м автодороги «Кременівка-Ялта» сталася ДТП за участю транспортного засобу «ЗІЛ 131» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та «ВАЗ 2107» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а пасажир ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження.
Постановою про закриття кримінального провадження від 25 серпня 2017 року прийнятою слідчим СВ Мангушського ВП Центрального ВП в Донецькій області Лєвшук Н.В. встановлено, що відповідно до висновку судово-технічної експертизи, з технічної точки зору, у дорожній обстановці, що склалась, водій автомобіля марки «ЗІЛ 131» д.н. НОМЕР_4 ОСОБА_5 , виконуючи вимоги п. 11.3 ПДР України мав технічну можливість уникнути даної ДТП.
Згідно Витягу із наказу командира ВЧ НОМЕР_7 (по особовому складу) № 87-РС від 17 травня 2019 року звільнено з військової служби у запас за п. «2» пп. «а» ( у зв`язку із закінченням строку контракту) старшого матроса ОСОБА_2 , механіка-водія розрахунку 2 взводу протитанкових керованих ракет 1 батареї протитанкових керованих ракет протитанкового артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи.
Згідно Витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 № 116 від 20 травня 2019 року старшого матроса ОСОБА_2 , механіка-водія розрахунку взводу протитанкових ракет 1 батареї протитанкових керованих ракет протитанкового артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи ВЧ НОМЕР_1 звільнено з військової служби в запас наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по особовому складу) від 17 травня 2019 року № 87-РС, відповідно до п. «2» пп. «а» ( у зв`язку із закінченням контракту) ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», вважати таким, що 18 травня 2019 року здав справи та посаду механіка –водія розрахунку взводу протитанкових ракет 1 батареї протитанкових керованих ракет протитанкового артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи ВЧ НОМЕР_1 .
Рішенням господарського суду Миколаївської області від 25 лютого 2020 року стягнуто з ВЧ НОМЕР_1 на користь МТСБУ суму сплаченого відшкодування в розмірі 26 337 грн. 23 коп. та 1 921 грн. судового збору.
Відповідно до Платіжного доручення № 782 від 12 травня 2020 року ВЧ НОМЕР_1 здійснила виплату коштів у розмірі 28 258 грн. 23 коп. на користь МТСБУ.
Звертаючись до суду із позовом ВЧ НОМЕР_1 про стягнення із ОСОБА_5 коштів в сумі 28 258 гр. 23 коп. посилалась на те, що діями відповідача завдана шкода військовій частині і підлягає до відшкодування.
За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Zand v. Austria» (заява № 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року), висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України та частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.
Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
При визначення предметної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 15 частини першої статті 3 КАС України у редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції).
Відповідно до частини статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Зазначеними нормами права прямо передбачено, що військова служба є публічною службою.
Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами визначено Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР (далі - Положення).
Відповідно до пункту 10 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.
За змістом пункту 2 Положення військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами.
У пункті 3 Положення передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди;  г) вини у заподіянні шкоди.
У пунктах 10-12 Положення передбачені підстави обмеженої матеріальної відповідальності.
У пунктах 13-15 Положення - підстави повної та підвищеної матеріальної відповідальності.
У разі якщо до прийняття рішення про стягнення матеріальної шкоди винну в її заподіянні особу було звільнено в запас чи у відставку або така особа вибула з військової частини, командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди (пункт 31 Положення).
У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.
Водночас встановлення правомірності дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця передбачене в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.
Отже, цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.
Аналогічні висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 грудня 2018 року у справі № 11-892апп18, від 12 грудня 2018 року в справі № 14-481цс18 та від 13 лютого 2019 року в справі № 14-524цс18. , а також Верховним Судом у складі суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі №707/1679/17 .
У даній справі, позов пред`явлено військовою частиною до фізичної особи про відшкодування майнової шкоди, завданої ним під час проходження військової служби.
Таким чином, відповідач, перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, завдав шкоду державі в особі військової частини у зв`язку з відшкодуванням збитків внаслідок ДТП у період здійснення ним повноважень, пов`язаних з виконанням завдань і функцій військовослужбовця.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Відповідно до 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Монастирищенського районного суду Черкаської області від 11 листопада 2020 року залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Судді: