П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 січня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 489/2196/20	
Головуючий в 1 інстанції: Кокорєв В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 листопада 2020 року (м. Миколаїв, дата складання повного тексту рішення - 05.11.2020р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора Відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції України Черненка Валентина Вікторовича та Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення, - 

В С Т А Н О В И В:

19.05.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м.Миколаєва із адміністративним позовом до інспектора Відділу безпеки дорожнього руху УПП в Миколаївській області ДПП України Черненка В.В. та Департаменту патрульної поліції, в якому просив суд скасувати постанову серії ДПО18 №567339 від 08.05.2020 року про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 1020 грн. за порушення ч.1 ст.140 КУпАП та закрити провадження у справі.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна постанова інспектора ПП є неправомірною, оскільки була прийнята з грубими порушенням процесуальних норм законодавства. Також позивач наголошує, що постанову винесено без його присутності, вона не містить посилань на належні та допустимі докази щодо того, що саме він, відповідно до посадової інструкції, є суб`єктом вказаного правопорушення, а також, що Служба автомобільних доріг у Миколаївській області не може самостійно виконувати ремонти, реконструкцію доріг чи комплекс робіт з їх експлуатаційного утримання.
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 листопада 2020 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду 1-ї інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Гунько В.С. 23.11.2020 року подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просив скасувати рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.11.2020 року та прийняти в нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.11.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача.
07.12.2020 року матеріали даної справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду. 
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2020р. дану справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що дана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом 1-ї інстанції встановлені наступні обставини справи.
06.12.2019 року наказом Державного агентства автомобільних доріг України №490-К о позивача ОСОБА_1 було призначено виконуючим обов`язки начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області з 09.12.2019 року до призначення в установленому порядку начальника зазначеної служби.
Зазначений факт також підтверджується інформацією з офіційного сайту Служби (https://mk.ukravtodor.gov.ua/pro_sluzhbu/kerivnytstvo.html).
27.04.2020 року інспекторами Відділу безпеки дорожнього руху УПП в Миколаївській області Черненком В.В. та Харламовим О.В., складено акт обстеження автодороги М-14 «Одеса - Мелітополь-Новоазовськ» км 162+651, км 142+827 до км 158 та мостової переправи через річку Інгул - км 157, за результатами якого зазначені ділянки визнано такими, що не відповідають вимогам п.п.3.1.1, 3.1.2, 3.2, 3.4.2, 3.4.6, 4.1.2, 4.1.3, 4.2.2, 4.5.1, 4.5.2, 4.5.3 ДСТУ 3587-97.
08.05.2020 року інспектором Відділу безпеки дорожнього руху УПП в Миколаївській області ДПП України Черненком В.В. на підставі вказаного вище акту обстеження від 24.04.2020р., прийнято постанову серії ДПО18 №567339 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, відповідно до якого, 27.04.2020 року у Миколаївській області на автодорозі М-14 «Одеса - Мелітополь-Новоазовськ» км 162+651, км 142+827 до км 158 та мостова переправа через річку Інгул км 157 ОСОБА_1 , будучи відповідальною посадовою особою - в.о. начальника Служби автомобільних доріг в Миколаївській області, не виконав вимоги норм та стандартів утримання ВШМ, згідно ДСТУ 3587-97, що виразилося у наявності вибоїн дорожнього покриття та відсутності дорожніх знаків, чим порушив п.1.5 ПДР України, т.б. скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.140 КУпАП та накладено штраф в розмірі 1020 грн.
Постанова складена за відсутності ОСОБА_1 , оскільки останній фактично проігнорував 2 запрошення від 29.04.2020 року та від 05.05.2020 року на розгляд справи до відділу поліції, які направлялись на адресу Служби автомобільних доріг в Миколаївській області на ім`я в.о. начальника Невеселого В.В. Копію цієї постанови надіслано на адресу позивача рекомендованим листом.
Не погоджуюсь із такими діями та спірною постановою, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог та, відповідно, з правомірності дій та спірної постанови відповідача.
Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, цілком погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обґрунтованими та заснованими на законі, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України. 
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993р. №3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306. 
Відповідно до п.1.5 ПДР, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.
Пунктом 1.9  ПДР визначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до ДСТУ 3587-97 «Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди» в п.3.1.1 зазначено, що покриття проїзної частини не повинно мати осідань, вибоїн, напливів чи інших деформацій, що утруднюють рух транспортних засобів. Гранично допустимі пошкодження площі покриття, а також терміни ліквідації з моменту їх виявлення повинні відповідати наведеним у таблиці 1. Примітка. Стан покриття проїзної частини та інших елементів дороги повинні перевірятися організаціями, які їх експлуатують, - щодекадно.
Пунктом 3.1.2, в свою чергу, встановлено, що гранична глибина окремих осідань, вибоїн не повинна перевищувати 4 см для доріг І - III категорій і груп А, Б вулиць і доріг населених пунктів; 6 см - для решти категорій і груп. Гранична висота напливів не повинна перевищувати 2 см для доріг І - III категорій і груп А, Б і В вулиць і доріг населених пунктів; 4 см - для решти категорій і груп. У разі перевищення зазначених розмірів окремих осідань, ям, вибоїн, напливів терміни їх ліквідації не повинні перевищувати зазначені в таблиці 1.
За змістом п.п.1,2 ч.1 ст.13 Закону України «Про автомобільні дороги», орган державного управління автомобільними дорогами загального користування відповідає за стан автомобільних доріг загального користування відповідно до діючих норм та фінансування; якість робіт з проектування, будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг загального користування.
Положеннями п.1 ч.3 ст.12 Закону України «Про дорожній рух» №3353-XII визначено, що обов`язок забезпечувати утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, мостів, шляхопроводів, інших споруд у стані, що відповідає встановленим вимогам щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, покладено на посадових осіб, які відповідають за будівництво, реконструкцію, ремонт, експлуатацію та облаштування таких.
А у відповідності до положень ст.24 Закону України №3353-XII, власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні. При виконанні робіт по ремонту і утриманню автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів дорожньо-експлуатаційні організації у першочерговому порядку повинні здійснювати заходи щодо безпеки дорожнього руху на основі обліку і аналізу дорожньо-транспортних пригод, результатів обстежень і огляду автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, і передусім на аварійних і небезпечних ділянках та у місцях концентрації дорожньо-транспортних пригод.
Правові, економічні, організаційні та соціальні засади забезпечення функціонування автомобільних доріг, їх будівництва, реконструкції, ремонту та утримання в інтересах держави і користувачів автомобільних доріг безпосередньо визначені  Законом України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005р. №2862-IV (зі змін та доп.).
Як слідує зі змісту приписів ч.2 ст.7 Закону України №2862-IV, автомобільні дороги загального користування перебувають у державній власності і не підлягають приватизації.
Відповідно до ст.10 Закону №2862-IV, державне управління автомобільними дорогами загального користування здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами загального користування державного значення.
Як вбачається з п.1 «Положення про Державне агентство автомобільних доріг України» (затв. Постановою КМУ від 10.09.2014р. №439), Державне агентство автомобільних доріг України (Укравтодор) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами загального користування державного значення.
Відповідно ж до п.1.1, 2.1, 2.2, 6.2.1 «Положення про Службу автомобільних доріг у Миколаївській області» (затв. наказом Державного агентства автомобільних доріг України від 29.07.2019р. №250), Служба автомобільних доріг у Миколаївській області, заснована на державній власності і належить до сфери управління Державного агентства автомобільних доріг України.
Метою діяльності Служби - є забезпечення розвитку та функціонування автомобільних доріг загального користування державного значення Миколаївської області шляхом їх будівництва, реконструкції, ремонтів та утримання (дорожні роботи) в інтересах держави і користувачів автомобільних доріг.
Основним предметом діяльності Служби - є виконання функцій замовника робіт та послуг з будівництва, реконструкції, ремонтів та утримання автомобільних доріг та іншого державного майна, та одержувача бюджетних коштів.
Служба зобов`язана організовувати будівництво, реконструкцію, ремонт та утримання автомобільних доріг загального користування державного значення у Миколаївській області відповідно до державних норм і стандартів.
Так, частиною 1 ст.140 КУпАП передбачено, що порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб у розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Об`єктом правопорушень, передбачених даною статтею, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Об`єктивна сторона цих правопорушень полягає у недодержанні правил, норм і стандартів при утриманні шляхів та невжитті заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт.
Суб`єктивна сторона правопорушень, передбачених названою правовою нормою, характеризується наявністю як умислу, так і необережності.
Суб`єктами правопорушень, передбачених, зокрема частиною 1, можуть бути лише посадові особи, до компетенції яких належить додержання правил, норм і стандартів при утриманні шляхів, вжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт.
Згідно із ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 14 КУпАП передбачено, що посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.
Так, як встановлено судами обох інстанцій та фактично не заперечується сторонами, автомобільна дорога загального користування державного значення М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» км. 142+827 до км. 158 знаходиться на балансі Служби автомобільних доріг у Миколаївській області.
Крім того, дана обставина підтверджується переліком автомобільних доріг загального користування державного значення в межах Миколаївської області.
Положенням про Службу автомобільних доріг в Миколаївській області визначено юридичний статус служби, а саме що вона є державною неприбутковою організацією - юридичною особою публічного права, утвореною в установленому законом порядку.
Судова колегія зазначає, що суб`єктами відповідальності за ст.140 КУпАП є ті посадові особи, службові обов`язки яких по забезпеченню безпеки дорожнього руху при утриманні автодоріг встановлені законодавством, а не господарським договором.
Відповідно до п.7.1, 7.2 розділу 7 «Положення про Службу автомобільних доріг у Миколаївській області», службу очолює начальник, який призначається на посаду і звільняється з посади головою Державного агентства автомобільних доріг України.
Начальник служби несе персональну відповідальність за виконання покладених на службу завдань.
Так, як зазначалося вище, наказом Державного агентства автомобільних доріг України №490-К від 06.12.2019 року ОСОБА_1 призначено виконуючим обов`язки начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області з 09.12.2019 року до призначення в установленому порядку начальника зазначеної служби.
Зазначений факт також підтверджується інформацією з офіційного сайту Служби (https://mk.ukravtodor.gov.ua/pro_sluzhbu/kerivnytstvo.html).
Також, позивачем не заперечується, що він є в.о. начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області, як на момент виявлення правопорушення, так і на час складання оскаржуваної постанови, а тому саме він є відповідальною посадовою особою за невиконання завдань покладених на Службу автомобільних доріг у Миколаївській області.
Посилання ж позивача, що листами Служби №1329/04-13 від 06.05.2020 року та №1359/04-13 від 08.05.2020 року на адресу УПП м. Миколаєва було направлено інформацію про комплекс дій по забезпеченню організації експлуатаційного утримання з доданими підтверджуючими документами: копією Договору №1-Б від 04.03.2019 року, копіями листів - завдань на виконання Підрядником робіт з експлуатаційного утримання вказаних доріг, копіями листів до Укравтодору, не спростовує наявність вини у діях позивача, тому що жодних доказів на підтвердження невинуватості та не порушення п. 1.5 Правил дорожнього руху позивачем не надано.
Що ж стосується інших доводів апелянта про нібито не доведення відповідачем факту вчиненого ним правопорушення належними та допустимими доказами, то з цього приводу слід зазначити, що ст.251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, правопорушення, за яке передбачена відповідальність Кодексом про адміністративні правопорушення України, має підтверджуватися відповідними доказами, невичерпний перелік яких наведений у ст.251 Кодексу. 
В свою чергу, в матеріалах справи наявний акт обстеження автомобільної дороги М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» км. 142 +827 до км. 158 та мостової переправи через річку Інгул км. 157 від 28 липня 2020 року.
Так, на виконання п.3 розділу ІІ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (затв. наказом МВС України від 07.11.2015р. №1395, зареєстрованої в Мінюсті України 10.11.2015р. за №1408/27853), акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі містить відповідні заміри пошкодження асфальтного покриття автомобільної дороги М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ», стан шляху, які загрожують безпеці дорожнього руху.
Таким чином, судовою колегією, як і судом 1-ї інстанції, встановлено, що факт вчинення позивачем оскаржуваного адміністративного правопорушення підтверджується матеріалами справи та наявними в них доказами, а інспектор поліції, в свою чергу, при складанні відносно позивача спірної постанови про адміністративне правопорушення, діяв правомірно, т.б. на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Щодо доводів апелянта про нібито неналежне повідомлення його про розгляд справи про адміністративне правопорушення, то судова колегія з цього приводу вважає за необхідне зазначити наступне. 
Так, як встановлено судом 2-ї інстанції, в матеріалах справи наявні копії повідомлень відповідача про запрошення позивача до підрозділу патрульної поліції від 29.04.2020 року та від 05.05.2020 року, які направлялись на адресу Служби автомобільних доріг в Миколаївській області на ім`я в.о. начальника Невеселого В.В. При цьому, слід звернути увагу на те, що ці листи-запрошення містять відповідні відмітки про їх реєстрацію Службою автомобільних доріг в Миколаївській області 30.04.2020 року та 05.05.2020 року і 18.03.2020 року, відповідно.
Таким чином, доводи позивача про те, що відповідач нібито не розглянув справу про адміністративне правопорушення на місці вчинення адміністративного правопорушення не є достатньою підставою для скасування оскаржуваної постанови, оскільки запрошуючи ОСОБА_1 взяти участь у розгляді даної справи за місцем вчинення правопорушення, а саме за адресою УПП в Миколаївській області ДПП, відповідач насамперед забезпечував реалізацію позивачем своїх прав визначених ст. 268 КУпАП, зокрема, щодо присутності під час розгляду справи, ознайомлення з матеріалами справи, надання відповідних пояснень, доказів, клопотань тощо.
Отже, враховуючи вищезазначене, судова колегія вважає, що суд 1-ї дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачем, в даному випадку, було належним чином доведено правомірність спірної постанови серії ДПО18 №684636 від 24.03.2020 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та відсутність підстав для її скасування. 
При цьому, судова колегія одночасно вважає за необхідне зазначити й про те, що абсолютно аналогічні висновки з подібних правовідносин між тими самими сторонами про аналогічний предмет позову вже неодноразово висловлював і П`ятий апеляційний адміністративний суд, зокрема, в своїх постановах від 22.07.2020р. по справі №489/484/20, від 30.11.2020р. по справі №489/961/20, від 16.12.2020р. по справі №473/2798/20.  
До того ж, також ще необхідно вказати й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права, в зв`язку із чим, апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.271,272,286,308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 листопада 2020 року - без змін.
 Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 18.01.2021р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач:                                                          Ю.В. Осіпов 
Судді:                                                                      І.П. Косцова 
                                                                                В.О. Скрипченко