Ухвала
14 січня 2021 року
м. Київ
справа № 461/5903/18
провадження № 61-19654ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В., 
розглянув касаційну скаргу Львівської державної лісовпорядної експедиції на рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 серпня 2019 року 
та постанову Львівського апеляційного суду від 17 березня 2020 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської державної лісовпорядної експедиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - начальник Львівської державної лісовпорядної експедиції ОСОБА_2 , про стягнення невиплачених 
при здійсненні коштів, які входять до складових заробітної плати,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Львівської державної лісовпорядної експедиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - начальник Львівської державної лісовпорядної експедиції ОСОБА_2, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь невиплачені при звільненні кошти, які входять 
до складових заробітної плати, а саме: заробітну плату за листопад- грудень 2016 року у сумі 339, 84 грн; доплату за вислугу років за листопад-грудень 2016 року у сумі 88, 86 грн; підвищення посадових окладів 
на 1% за кожні п`ять років, відпрацьованих на підприємстві, за період 
з травня 2014 року по лютий 2017 року у сумі 8 253, 50 грн; підвищення посадових окладів на 2% за відповідність спеціальності займаній посаді 
за період з травня 2014 року по лютий 2017 року у сумі 2 121, 16 грн; доплату за вислугу років у зв`язку з підвищенням посадових окладів на 1% за кожні п`ять років, відпрацьованих на підприємстві, і 2% за відповідність спеціальності займаній посаді за період з травня 2014 року 
по лютий 2017 року у сумі 2 717, 25 грн; доплату за особливий характер праці (складність, напруженість в роботі) згідно колективної угоди - 
12% з врахуванням підвищення посадових окладів на 1% за кожні п`ять років, відпрацьованих на підприємстві, за період з вересня 2014 року 
по травень 2017 році і 2% за відповідність спеціальності займаній посаді 
за період з травня 2014 року по лютий 2017 року у розмірі 5 300, 18 грн; суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати по липень 2018 року - 4 001, 74 грн, а разом 
22 822, 53 грн.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 14 серпня 2019 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду 
від 17 березня 2020 року, позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з Львівської державної лісовпорядної експедиції на користь ОСОБА_1 не виплачені при звільненні кошти, які входять до складових заробітної плати, а саме: заробітну плату за листопад- грудень 2016 року у сумі 339, 84 грн; доплати за вислугу років за листопад-грудень 2016 року у сумі 88, 86 грн; підвищення посадових окладів 
на 1% за кожні п`ять років, відпрацьованих на підприємстві, за період 
з травня 2014 року по лютий 2017 року у сумі 8 253, 50 грн; підвищення посадових окладів на 2% за відповідність спеціальності займаній посаді 
за період з травня 2014 року по лютий 2017 року у сумі 2 121, 16 грн; доплату за вислугу років у зв`язку з підвищенням посадових окладів на 1% за кожні п`ять років, відпрацьованих на підприємстві, і 2% за відповідність спеціальності займаній посаді за період з травня 2014 року по лютий 
2017 року у сумі 2 717, 25 грн; доплату за особливий характер праці (складність, напруженість в роботі) згідно колективної угоди - 
12% з врахуванням підвищення посадових окладів на 1% за кожних п`ять років, відпрацьованих на підприємстві, за період з вересня 2014 року 
по травень 2017 році і 2% за відповідність спеціальності займаній посаді 
за період з травня 2014 року по лютий 2017 року у розмірі 5 300, 18 грн; суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати по липень 2018 року - 4 001, 74 грн, а разом 
22 822, 53 грн.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
28 грудня 2020 року до Верховного Суду Львівська державна лісовпорядна експедиція подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 серпня 2019 року 
та постанову Львівського апеляційного суду від 17 березня 2020 року 
і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову 
ОСОБА_1 .
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексуУкраїни провадження у цивільних справах здійснюється відповідно 
до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду 
і вирішення справи. 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, 
що не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України  однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - 
на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень 
та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, специфіку його повноважень як «суду права», процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції, і учасникам справи був наданий відповідний обсяг гарантій права на справедливий суд у судах попередніх інстанцій.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах 
та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених 
у цій же статті ЦПК України. 
Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності цивільних правовідносин.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом 
на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).  
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах 
про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, 
яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку. 
Ціна позову у цій справі становить 22 822, 53 грн, тобто суму, яка станом 
на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму 
для працездатних осіб (2 102, 00 грн х 100 = 210 200, 00 грн). 
Отже, справа, на судові рішення у якій подана касаційна скарга,                                  відноситься до категорії малозначних в силу вимог процесуального закону, які відповідають критеріям правової визначеності та передбачуваності.
Касаційна скарга не містить посилань на наявність обставин, які передбачені підпунктами а-г пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Обставин, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі 
не встановлено. 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України                              суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки Львівська державна лісовпорядна експедиція подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Львівської державної лісовпорядної експедиції на рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 серпня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 17 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської державної лісовпорядної експедиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - начальник Львівської державної лісовпорядної експедиції ОСОБА_2 , 
про стягнення невиплачених при здійсненні коштів, які входять 
до складових заробітної плати - відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                     Є. В. Синельников
 
       С. Ф. Хопта
 
       В. В. Шипович