Номер провадження: 22-ц/813/4378/21 
Номер справи місцевого суду: 520/7281/15-ц
Головуючий у першій інстанції Огренич І. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.01.2021 року                                                                         м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Гавриленко М.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» адвоката Ткаченка Бориса Романовича на рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 березня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», третя особа: ОСОБА_2 про визнання зобов`язання припиненим,
                                ВСТАНОВИВ:
У травні 2015 року ТОВ «Кей-Колект» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Третя Одеська державна нотаріальна контора та Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №942-11 ДОУ 1П від 09.11.2006 року, яка складає 65234,99 дол. США, що по курсу НБУ станом на дату розрахунку становить 1410119,54 гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 , шляхом визнання права власності за ТОВ «Кей-Колект» за ціною 929413,00 гривень, визначеної на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оцінювальної діяльності; виселити всіх мешканців, що проживають та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 ; зобов`язати Реєстраційну службу Одеського міського управління юстиції внести запис про реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект» на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 та стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 3654,00 гривень. Позов мотивований тим, що 09.11.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладений договір про надання споживчого кредиту № 942-11 ДОУ 1П, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти сумою 60000,00 дол. США із кінцевим терміном його повернення 09.11.2016 року. В забезпечення виконання умов кредитного договору між банком та ОСОБА_3 і ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, згідно з яким в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Банк виконав свої зобов`язання з надання кредиту, надавши позичальнику грошові кошти, а позичальник у свою чергу не виконав покладені на нього зобов`язання з повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим у позичальника перед банком виникла заборгованість, з приводу повернення якої банк звертався до позичальника з відповідною вимогою. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер, заборгованість за кредитом по день його смерті становила 65234,99 дол. США, що станом на 13.03.2015 року становить 1410119,54 гривень. З приводу прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців померлого не звертався, однак ОСОБА_1 , яка також є іпотекодавцем, на момент смерті ОСОБА_3 , проживала разом з останнім та відмови від спадщини не надавала, тому вважається такою, що фактично прийняла спадщину. ТОВ «Кей-Колект», який на підставі договору факторингу №4 від 11.06.2012 року є правонаступником ПАТ «УкрСиббанк», звернувся до суду з вказаним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Луняченко В.О. від 27 травня 2015 року було відкрито провадження по даній справі.
Відповідачка ОСОБА_1 надала до суду зустрічну позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання зобов`язання припиненим, яку в судовому засіданні 30 листопада 2015 року було прийнято до спільного розгляду з первісною позовною заявою.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2016 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» відмовлено у задоволенні позовних вимог. Зустрічний позов ОСОБА_1 був задоволений.
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 07 квітня 2016 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» задоволені частково. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 - відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 13 березня 2019 року рішення апеляційного суду Одеської області від 07 квітня 2016 року скасоване в частині задоволення позовних вимог за первісним позовом про: звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом визнання на неї права власності за ТОВ «Кей-Колект» за ціною 929 413,00 грн, визначеною на підставі оцінки квартири суб`єктом оцінювальної діяльності; зобов`язання Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції внести запис про реєстрацію права власності ТОВ «Кей-Колект» на квартиру до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У цій частині ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кей-Колект». В частині позовних вимог за зустрічним позовом скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 березня 2020 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», 3-я особа: ОСОБА_2 про визнання зобов`язання припиненими задоволено. Визнано припиненим договір поруки № 942-11 від 09 листопада 2006 року укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк». Визнано припиненим іпотечний договір від 09.11.2006 року укладений між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В. зареєстрованим в реєстрі за № 4575. Скасовано заборону відчуження реєстраційний №4027853 на трикімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровану 09.11.2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В. Скасовано іпотеку реєстраційний №4028059 на трикімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровану приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В. 09.11.2006 року. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати у вигляді судового збору у сумі 487,20 гривень.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» адвокат Ткаченко Борис Романович подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи на 26.01.2021 року на 14-30 годину, сторони в судове засідання не з`явилися, клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції внаслідок обмеження доступу до зали судового засідання Одеського апеляційного суду через посилення противоепідемічних заходів у зв`язку з поширенням в Україні коронавірусної інфекції COVID-19 або заяв про відкладення розгляду справи з наведенням відповідних мотивувань до апеляційного суду не подавали.
30.12.2020 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності та відсутності її представника.
30.12.2020 року від ОСОБА_2 надійшло аналогічне клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності його представника.
20.01.2021 року від представника ОСОБА_1 адвоката Копаньова О.В. надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» адвоката Ткаченка Бориса Романовича підлягає залишенню без задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц виходив з того, що сплив визначених ст.1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.
Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим у справі обставинам, заснований на законодавстві та є вірним.
З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що:
- 09 листопада 2006 року між ОСОБА_3 (далі - Позичальник, Спадкодавець) та Акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк» (з 18 грудня 2009 року змінено найменування на Приватне акціонерне товариство «УкрСиббанк», скорочена назва - ПАТ «УкрСиббанк»; далі - Банк) був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 942-11 ДОУ 1 П (надалі - Кредитний договір), відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 60 000,00 (шістдесят тисяч, 00) дол. США із кінцевим терміном повернення - 09 листопада 2016 року;
- 23 вересня 2008 року між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 942-11 ДОУ 1 П, згідно з якою, у зв`язку зі зміною програмного забезпечення Банку, сторони погодили, що для ідентифікації договору може застосовуватись реєстраційний номер у системі Банку, а саме №106099980;
- 09 листопада 2006 року в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, між Акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В. за реєстровим номером 4575, згідно з яким в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;
- на підставі вищевказаного договору іпотеки на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 згідно витягу про державну реєстрацію у Державному реєстрі іпотек було накладено іпотеку реєстровий номер: 4028059 та заборону на нерухоме майно номер 4027853 інформаційна довідка 56713166 від 05.04.2019 року;
- 09 листопада 2006 року в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Акціонерним        комерційним інвестиційним        банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 942-11 (надалі - договір поруки);
- 11 червня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» (далі - ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», Кредитор) було укладено Договір факторингу № 4 та Договір про відступлення прав вимоги за Договорами іпотеки, відповідно до умов якого, останньому відступлено права вимоги за Кредитним договором та Договором іпотеки;
- ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 09.05.2013р. серії НОМЕР_1 , актовий запис № 4671;
- згідно з матеріалами спадкової справи № 1146/2014, яка розпочата 19.11.2014 року та довідки Третьої одеської державної нотаріальної контори № 1780/02-14 від 12 квітня 2016 року, спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , до яких таким чином перейшов обов`язок погасити перед кредитором заборгованість спадкодавця-боржника за кредитним договором №942-11 ДОУ 1П від 09.11.2006 року;
- 22.05.2015 року ТОВ «Кей-Колект» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи Третя Одеська державна нотаріальна контора та Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №942-11 ДОУ 1П від 09.11.2006 року, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 , шляхом визнання права власності за ТОВ «Кей-Колект» за ціною 929 413,00 гривень, визначеної на підставі оцінки предмета іпотеки, звіт про оцінку;
- відповідно до договору іпотеки власниками квартири АДРЕСА_1 , на час укладення договору іпотеки, були ОСОБА_3 - 1/2 частки та ОСОБА_1 - 1/2 частки;
- відповідно до звіту про оцінку загальна вартість квартири, що передана в іпотеку складає 929 413,00 (дев`ятсот двадцять дев`ять тисяч чотириста тринадцять) гривень, вартість спадкового майна, а саме 1/2 частки квартири, що належала ОСОБА_3 та перейшла у спадщину ОСОБА_1 та ОСОБА_2 складає 464 706 гривень 50 коп., внаслідок чого обсяг відповідальності у частці спадщини, яку прийняла ОСОБА_1 , складає 232 353 гривні 25 коп., або 1/2 вартості від частки спадкового майна (квартири), яке належало ОСОБА_3 , та обсяг відповідальності у частці спадщини, яку прийняв ОСОБА_2 складає 232 353 гривні 25 коп., або 1/2 вартості від частки спадкового майна (квартири), що належало ОСОБА_3 ;
- договір поруки № 942-11 від 09.11.2006 року, який наявний в матеріалах справи не містить згоди ОСОБА_1 забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником;
- договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В. за реєстровим номером 4575, який міститься в матеріалах справи не містять відповідної згоди ОСОБА_1 на забезпечення виконання за договором іпотеки основного зобов`язання новим боржником-спадкоємцем після смерті позичальника ОСОБА_3 ;
- 04 лютого 2013 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою, якою просить ухвалити рішення про солідарне стягнення на свою користь з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 67 489 (шістдесят сім тисяч чотириста вісімдесят дев`ять) доларів 75 центів США, яка виникла внаслідок невиконання відповідачами умов договору про надання споживчого кредиту № 942-11 ДОУ 1 П, укладеного 09 листопада 2006 року; стягнути судові витрати, про що свідчить ухвала Київського районного суду міста Одеси по справі №520/1392/13-ц від 21.02.2013 року;
- 26 червня 2013 року ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» через свого представника Пуленко О.І. звернулось до суду із клопотанням про проведення судового засідання без його участі та просило витребувати інформацію про смерть ОСОБА_3 ;
- 27 червня 2013 року ухвалою Київського районного суду по справі №520/1392/13-ц клопотання було задоволено та було витребувано з Міського відділу реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції копії всіх документів, на підставі яких видано свідоцтво про смерть ОСОБА_3 ;
- 13 серпня 2013 року Київським районним судом міста Одеси по справі № 520/1392/13-ц винесена ухвала, якою за клопотанням ТОВ «Кей-Колект», поданого через свого представника, зупинено розгляд справи для визначення кола спадкоємців після смерті ОСОБА_3 ;
- 13 травня 2014 року Київським районним судом міста Одеси по справі № 520/1392/13-ц винесена ухвала якою поновлено провадження по справі та призначено справу до розгляду;
- 29 липня 2014 року ухвалою Київського районного суду міста Одеси по справі № 520/1392/13- ц позовну заяву ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишено без розгляду;
- 26 червня 2013 року ТОВ «Кей-Колект» дізналось про смерть позичальника ОСОБА_3 у зв`язку із чим, через свого представника, подало відповідну заву до суду та просило витребувати відомості про смерть ОСОБА_3 ; судом 27 червня 2013 року заява була задоволена та витребувано відповідні відомості; отримавши підтверджуючу інформацію про смерть ОСОБА_3 , ТОВ «Кей-Колект» звернулось до суду із заявою про зупинення провадження по справі для визначення кола спадкоємців про що 13 серпня 2013 року винесена відповідна ухвала суду. 13 травня 2014 року провадження у справі було поновлено, а 29 липня 2014 року через неявку позивача ТОВ «Кей-Колект» відповідну позовну заяву було залишено без розгляду;
- 19 листопада 2014 року, тобто понад один рік та три місяці з 13 серпня 2013 року, з дати коли кредитор дізнався про смерть боржника, ТОВ «Кей-Колект» звернулося до Третьої Одеської державної нотаріальної контори із вимогою до спадкоємців погасити заборгованість за Кредитним договором у разі прийняття спадщини.
Таким чином, встановивши, що ТОВ «Кей-Колект» довідалось про смерть ОСОБА_3 , що найменше у період з 26 червня 2013 року по 13 серпня 2013 року, а до суду звернулося 19 листопада 2014 року, тобто понад один рік та три місяці, суд першої інстанції при новому розгляді справи, керуючись ст. 417 ЦПК України, застосував норму ст.1281 ЦК України щодо строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців у відповідності до правової позиції у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц і дійшов до правильного остаточного висновку, що сплив строків передбачених ст. 1281 ЦК України має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, в тому числі і тих, які забезпечені іпотекою, а також припинення таких зобов`язань.
Доводи апеляційної скарги про те, що строк в межах якого іпотекодержатель може звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки встановлюється загальними положеннями про позовну давність згідно з правовою позицією Верховного Суду України від 02.03.2016 року у справі № 6-1286цс15, є неспроможними, виходячи з такого.
Згідно з нормою ч. 2 ст. 416 ЦПК України у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати.
Враховуючи, що у п. п. 55-62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц міститься висновок, що стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення кредиторських вимог до спадкоємців, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою і що сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань, доводи апеляційної скарги, що строк в межах якого іпотекодержатель може звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки встановлюється загальними положеннями про позовну давність згідно з правовою позицією Верховного Суду України від 02.03.2016 року у справі № 6-1286цс15, не можуть бути взятими до уваги.
Доводи апеляційної скарги, що сплив строків передбачених ст. 1281 ЦК України не має наслідком припинення зобов`язання, яке випливає з договору іпотеки, не можуть бути взятими до уваги, оскільки не узгоджуються із застосуванням даної правової норми, наведеної у п. 55-62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц, враховуючи, що дана правова позиція є актуальною і підстав для незастосування цієї правової позиції у спірних правовідносинах в даній цивільній справі, судом не встановлено.
Отже доводи апеляційної скарги висновок районного суду не спростовують і зведені лише до незгоди з висновком райсуду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.
У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Так, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія А № 303-А; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).
У справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -
                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» адвоката Ткаченка Бориса Романовича - залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 березня 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено: 27.01. 2021 року.

               Головуючий                                                                 О.М. Таварткіладзе 
                 Судді:                                                                           А.П. Заїкін
                                                                         С.О. Погорєлова