КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №753/16275/19                                                                                 головуючий у І інстанції: Заставенко М.О.
провадження 22-ц/824/3957/2021                                                                                            доповідач: Сліпченко О.І.

ПОСТАНОВА
Іменем України
23 березня 2021 року                                                                                  м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Сліпченка О.І. (суддя-доповідач), Іванової І.В., Мостової Г.І.
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 листопада 2020 року та додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 листопада 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальних збитків,-
 
ВСТАНОВИВ:
В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача - ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої увійшов також автомобіль «Тойота Авенсіс», 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 . 
22 вересня 2014 року позивач звернулася до нотаріальної контори із завою про прийняття спадщини та в подальшому 27 квітня 2015 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, яким підтверджено прийняття нею у спадщину вищевказаного автомобіля. 
Вказаний автомобіль перебував в користуванні ОСОБА_2 , тому позивачка звернулася з вимогою щодо повернення автомобіля та усунення перешкод у володінні та користуванні автомобілем, на що відповідач відповів відмовою, посилаючись на те, що він за життя ОСОБА_4 у нього на підставі усної домовленості придбав вказаний автомобіль. 
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 жовтня 2018 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та витребувано з володіння ОСОБА_2 та ОСОБА_3 автомобіль «Тойота Авенсіс». 
26 квітня 2019 року автомобіль був фактично переданий відповідачем позивачеві у присутності приватного виконавця та адвоката відповідача. 
Під час огляду автомобіля було виявлено, що він пошкоджений та розукомплектований, тому одразу автомобіль був переданий для діагностування спеціалістам ПП «Компанія «АВТОДОК».
05 червня 2019 року судовим експертом автотоварознавцем ОСОБА_5 складено висновок № 82/05-2019, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Тойота Авенсіс», 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 в результаті його пошкодження станом на дату проведення дослідження становить 180 092,53 грн. 
Позивачем також були понесені витрати щодо оплати послуг щодо проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 7 000 грн. та послуги щодо перевезення автомобіля.
Просила стягнути солідарно з відповідачів на свою користь матеріальні збитки в розмірі 188 792,53 грн., а також судові витрати у розмірі 25 887,93 грн.
 
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 18 листопада 2020 року відмовлено в задоволенні позову.  
Додатковим рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26 листопада 2020 року стягнено із позивачки витрати на правничу допомогу на корить відповідачів 12 000 грн. кожному,  
Не погоджуючись із вказаними судовими рішенням позивачка звернулась з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.
Зазначає, що погіршення технічного стану автомобіля відбулось за час користування ним ОСОБА_2 та збереження ОСОБА_3 .
Посилається на те, що безпідставне користування та збереження автомобіля відповідачами підтверджено рішенням суду, а тому вважає, що з останніх підлягає стягненню спірна грошова сума, яка є підтверджена експертним дослідженням від 05 червня 2019 року.
Крім того, посилаючись на те, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог, просить скасувати додаткове рішення про стягнення з неї витрат на правничу допомогу на користь відповідачів та розглянути питання, щодо перерозподілу судових витрат у відповідності до задоволених позовних вимог.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачів не погоджується з її доводами та вказує, що автомобіль, щодо якого між сторонами виник спір, був переданий  ОСОБА_4 в користування ОСОБА_2 також в незадовільному технічному стані, а тому вважає, що відсутні докази на підтвердження матеріальної шкоди завданою позивачу.
Вважає, що експертне дослідження від 05 червня 2019 року не може бути належним доказом на підтвердження матеріального збитку, оскільки не враховано стан автомобіля під час отримання його в користування ОСОБА_2 .
Зауважує, що позивачка погоджується з тим, що їй не було відомо в якому стані  ОСОБА_2 отримав автомобіль «Тойота Авенсіс».
Крім того, зазначає, що 28 грудня 2020 року, тобто після ухвалення оскаржуваного рішення, дисциплінарна палата Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України  притягнула до відповідальності судового експерта ОСОБА_5 за порушення під час складання висновку експертного дослідження від 05 червня                2019 року, з посиланням на те, що експертом було самостійно обрано вихідні дані для проведення дослідження.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи,  розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
 
Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. 
Ці дані встановлюються такими засобами;
1)                 письмовими, речовими і електронними доказами;
2)                 висновками експертів
3)                 показань свідків.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає в повній мірі.
 
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними доказами, що її, як власнику автомобіля «Тойота Авенсіс» державний номерний знак НОМЕР_1 , неправомірними діями відповідачів заподіяна шкода, а також не доведено розмір вказаної шкоди, оскільки на момент отримання у 2011 році відповідачем ОСОБА_2 вказаного автомобіля, він перебував у несправному стані.
Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на наступне.
 
Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 51 року помер                 ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 13 т.1).
Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить автомобіль «Тойота Авенсіс», 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 (а.с.15 т.1).
27 квітня 2015 року ОСОБА_1 отримала свідоцтіво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори   Ястремською Ж.В., відповідно до якого, спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з легкового автомобіля «Тойота Авенсіс», 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 14 т.1).
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 жовтня 2018 року у справі                                  № 753/23226/17 витребувано з володіння ОСОБА_2 , ОСОБА_3 автомобіль «Тойота Авенсіс», 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 на користь                     ОСОБА_1 . 
Постановою Київського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року рішення Дарницького районного суду м. Києва залишено без змін.
10 квітня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Івановим А.В. відкрито виконавче провадження № 58854440 з примусового виконання виконавчого листа № 753/23226/17 щодо витребування автомобіля (а. с. 48 - 49 т.1).
26 квітня 2019 року постановою державного виконавця закінчено виконавче провадження № 58854440 у зв`язку з передачею автомобіля на користь ОСОБА_1 , про що було складено відповідний акт (а. с. 50 - 51, 52 - 53 т.1).
26 квітня 2019 року експертом-оцінювачем ОСОБА_6 на СТО ТОВ «Компанія «АВТОДОК», де було передано автомобіль, здійснено його технічний огляд, про що складено відповідний протокол (а. с. 54 - 55 т.1).
Відповідно до Висновку № 82/05-2019 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транпортного засобу, складеного 05 червня 2019 року судовим експертом Коваль І.М., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Тойота Авенсіс», 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , станом на дату проведення дослідження становить 180 092,53 грн.                         (а. с. 61 - 68 т.1).
В провадженні Подільського УП ГУ НП у м. Києві знаходяться матеріали досудового розслідування за № 12015100070002487 від 15.04.2015 щодо незаконного заволодіння транспортним засобом (а. с. 38 - 42 т.1).
Допитані в судовому засіданні, під час розгляду справи в суді першої інстанції, свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пояснили, що у 2011 році вони були присутніми, коли відповідач ОСОБА_9 домовлявся з ОСОБА_4 про придбання автомобіля. Зокрема свідок ОСОБА_7 підтверджив, що він оглядав вказаний автомобіль на СТО, потім у зв`язку з тим, що автомобіль був не на ходу, в нього не працювала АКПП, машину на евакуаторі відповідач привіз до нього для ремонту. Машина ремонтувалася постійно. Свідок ОСОБА_8 також підтвердив те, що на момент передачі автомобіля ОСОБА_9 , він перебував у несправному стані, на передньому правому крилі були наявні подряпини, тріснуте лобове скло. Машину забирали на евакуаторі. Зустріч з ОСОБА_4 , який був власником авто, відбувалася на СТО, де і знаходився автомобіль.
Свідок ОСОБА_10 пояснила, що померлий ОСОБА_4 був її хрещеним батьком, у 2011 році він вирішив продати свій старий автомобіль та купити собі інший, про що вона повідомила тоді ОСОБА_9 , який саме думав купити собі машину. Її відомо, що відповідач передавав померлому ОСОБА_4 гроші за вказаний автомобіль, і оскільки машина була не находу, вони її не переоформляли в ДАІ. Її чоловік відремонтував автомобіль за власні кошти.
 
Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Разом з тим, вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від встановленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-яким не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. 
 
Колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку, встановити протиправність поведінки відповідача та його вину в заподіянні вказаної позивачем шкоди за наявних у матеріалах справи доказів неможливо.
Колегія суддів враховує, що місцевим судом встановлено те, що на момент отримання у 2011 році відповідачем ОСОБА_2 автомобіля, щодо пошкодження якого виник спір, останній також перебував у несправному стані.
Крім того, позивач в апеляційній скарзі визнає той факт, що їй не було відомо про стан автомобіля на момент отримання його відповідачем.
Апеляційний суд, зауважує, що місцевий суд обґрунтовано не прийняв до уваги висновок експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку від 05 червня 2019 року, оскільки в ньому не враховано стан автомобіля до заволодіння ним ОСОБА_2 , а тому доводи апеляційної скарги в цій частині відхиляються.
Посилання відповідача на те, що факт незаконного заволодіння та безпідставного збереження відповідачами автомобіля встановлено рішенням суду не підтверджує завдання відповідачами матеріального збитку шляхом пошкодження вказаного автомобіля, оскільки відсутні докази на підтвердження наявності такого збитку, враховуючи, що автомобіль на момент отримання у 2011 році відповідачем ОСОБА_2 також перебував у несправному стані.
Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.
Суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову. 
Апеляційна скарга переповнена оцінкою доказів апелянтом, при цьому не вказується, які з доказів неправомірно були судом першої інстанції не прийняті, чи досліджувались із порушенням установленого законом порядку.
Доводів на спростування додаткового рішення суду, щодо стягнення з позивачки витрат на правничу допомогу, апеляційна скарга не містить, враховуючи наявність в матеріалах справи документів на понесення відповідачами таких витрат підстав для його скасування не вбачається. 
Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалені судові рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для скасування відсутні.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 листопада 2020 року та додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 листопада 2020 рокузалишити без змін. 
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови складено 23 березня 2021 року.

                                                                                            Сліпченко О.І.
 
                                                                                            Іванова І.В.
 
                                                                                                        Мостова Г.І.