ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

25 січня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 916/1585/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Принцевської Н.М.;
суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;
(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, проспект Шевченка,29)

Секретар судового засідання Соловйова Д.В.; 
Представники сторін:
Від ТОВ „Агрофірма „Дністровська” -  Коваль Н.С., довіреність  № 10/4-4,  від 10.04.20;  
Пердставник учасник судового процесу від Фермерського господарства „Джондір-Б” у судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.

розглянувши апеляційну скаргу Фермерського господарства „Джондір-Б”
на рішення Господарського суду Одеської області від 28.09.2020
по справі №916/1585/20
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма „Дністровська”
до Фермерського господарства „Джондір-Б”
про стягнення 255 774 грн.,
(суддя першої інстанції: Літвінов С.В., дата та місце ухвалення рішення: 28.09.2020, Господарський суд Одеської області, м.Одеса, проспект Шевченка, 29)

В червні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Дністровська" (далі – ТОВ «Агрофірма «Дністровська») звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Фермерського господарства «Джондір-Б» (ФГ «Джондір-Б») про стягнення 255774 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на  неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №09/02/18 від 09.02.2018.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 28.09.2020 по даній справі позов ТОВ "Агрофірма "Дністровська" задоволено повністю, стягнуто з ФГ «Джондір-Б» на користь ТОВ "Агрофірма "Дністровська" заборгованість у розмірі 175     514,69грн., інфляційні витрати у розмірі 61 978,08грн., 3% річних у розмірі 18     281,23 грн. та 3836,61 грн. витрати на сплату судового збору.
В оскаржуваному рішенні судом першої інстанції встановлено наявність заборгованості відповідача з поставлений товар у розмірі 175     514,69 грн., у зв`язку з чим задоволено позовні вимоги ТОВ «Агрофірма «Дністровська» в цій частині.
Крім того, у зв`язку з встановлення місцевим господарським судом заборгованості відповідача та несвоєчасне її погашення, судом задоволено заявлені позивачем позовні вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних витрат у розмірі 61       978,08 грн., 3% річних у розмірі 18281,23 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ФГ «Джондір-Б» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 28.09.2020 по даній справі скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «Агрофірма «Дністровська».
Апелянт не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його незаконним та необґрунтованим.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції порушив норми  ст.169, ст.99 Господарського процесуального кодексу України, а відмовою у задоволенні клопотання про призначення експертизи фактично неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, неповно з`ясував чи дійсно відтиски печатки на накладних №37 та №38 від 10.02.2018 належать ФГ «Джондір-Б».
Крім того, підпис від імені гол.бухгалтера ОСОБА_1 не можна вважати доказом участі ФГ «Джондір-Б» у господарській операції – поставці товару, а висновок суду не відповідає обставинам справи.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції проігнорував ту обставину, що зі змісту накладних №37 та №38 від 10.02.2018 вбачається, що товар за накладними прийняв гол.бухгалтер ТОВ «Агрофірма «Дністровська» О.Л.Пашук, адже саме її підпис засвідчує печатка з відтиском ФГ «Джондір-Б», що є нелогічним і свідчить про підробку накладних №37 та №38 від 10.02.2018.
На думку заявника апеляційної скарги, накладні №37 та №38 від 10.02.2018 не підтверджують факт поставки ФГ «Джондір-Б» товару, відповідно є неналежними доказами поставки.
Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення по даній справі, не врахував норм матеріального права та не з`ясував належним чином відповідно до вимог законодавства, чи відображались господарські операції зі спірної поставки товару протягом періоду лютого 2018 року на підставі накладних №37 та №38 від 10.02.2018 в податковому обліку продавця-позивача та покупця-відповідача.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.11.2020 відкрито з поновленням пропущеного процесуального строку апеляційне провадження по справі №916/1585/20 за апеляційною скаргою ФГ „Джондір-Б” на рішення Господарського суду Одеської області від 28.09.2020.
26.11.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ТОВ „Агрофірма „Дністровська” надійшов відзив на апеляційну скаргу ФГ „Джондір-Б” на рішення Господарського суду Одеської області від 28.09.2020 по справі №916/1585/20, в якому позивач заперечував проти доводів апеляційної скарги, наполягав на залишенні рішення суду першої інстанції без змін.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.12.2020 призначено розгляд апеляційної скарги ФГ „Джондір-Б” на рішення Господарського суду Одеської області від 28.09.2020 по справі №916/1585/20 на: 25.01.2021 року о 10-00 год.
В судове засідання 25.01.2021 з`явився представник позивача, який підтримав вимоги, викладені у відзиві на апеляційну скаргу. Представник апелянта в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).
Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за необхідне розглянути справу за відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 09.02.2018 між ФГ “Джондір-Б” та ТОВ “Агрофірма “Дністровська” укладено Договір поставки сільськогосподарської продукції № 09/02/18 (Договір), предметом якого є поставка Товару з оплатою після поставки.
Відповідно до п. 4 Договору Товаром за Договором товаром є насіння соняшника українського походження, врожаю 2017 року. Кількість Товару 130 метричних тон +/- 10 % залікової ваги.
Пунктом 6 Договору встановлено термін поставки до 10.02.2018 включно. Датою поставки Товару та переходу права власності на Товар від Постачальник і до Покупця вважається дата приймання ватажу одержувачем у місці поставки на зерновому складі. Постачальник несе всі ризики, пов`язані з втратою чи пошкодженням Товару, до моменту переходу права власності на Товар до Покупця.
10.02.2018 на виконання прийнятих за Договором зобов`язань Постачальник поставив Покупцеві Товар у кількості: 56,89 т, вартість якого з урахуванням ПДВ складає 653 097 грн. 43 коп.; 72, 78 т вартість якого з урахуванням ПДВ складає 835514 грн. 69 коп.
Загальна кількість поставленого Товару складає 129,67 т, що відповідає умовам Договору. Вартість поставленого Товару складає 1 488 612 грн. 12 коп., що підтверджується накладною № 37 від 10.02.2018, накладною № 38 від 10.02.2018.
10.02.2018 відповідно до приписів податкового законодавства України Постачальником ТОВ “Агрофірма “Дністровська” складено податкову накладну №21, яку згідно квитанції про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 28.02.2018 зареєстровано в Єдиному державному реєстрі податкових накладних (надалі - ЄРПН) за № 9030048345.
Відповідно до графи І розділу А податкової накладної № 21 від 10.02.2018 загальна сума коштів, що підлягає сплаті з урахуванням ПДВ складає 653 097 грн. 43 коп.
Згідно розділу Б зазначеної податкової накладної номенклатура товарів/послуг продавця: насіння соняшнику, українського походження, врожаю 2017; обсяги постачання: 56,89 т.
13.02.2018 Постачальником складено податкову накладну №22, яку згідно квитанції про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 28.02.2018 зареєстровано в ЄРПН за № 9033450395.
Відповідно до графи І розділу А податкової накладної №22 від 13.02.2018 загальна сума коштів, що підлягає сплаті з урахуванням ПДВ складає 835 514 грн. 69 коп.
Згідно розділу Б зазначеної податкової накладної номенклатура товарів/послуг продавця: насіння соняшнику, українського походження, врожаю 2017; обсяги постачання: 72,78 т.
Пунктом 7 Договору передбачено, що Покупець оплачує 100% вартості поставленого Товару протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту отримання нижчезазначених документів: договору - факсової або сканованої копії по електронній пошті підписаного з боку Продавця; рахунку-фактури на оплату - факсової або сканованої копії по електронній пошті; залізничної накладної (факсової або сканованої копії по електронній пошті) з відміткою станції відправлення; видаткової накладної - факсової або сканованої копії по електронній пошті; податкової накладної зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних в електронній формі у порядку, визначеному законодавством України, з накладенням електронного цифрового підпису уповноваженої особи Постачальник з обов`язковим попереднім узгодженням).
ФГ “Джондір-Б” частково виконано фінансові зобов`язання за Договор, а саме: 17.04.2018 сплачено грошові кошти у розмірі 304 097, 43 грн. (платіжне доручення № 73); 19.04.2018 сплачено грошові кошти у розмірі 350 000, 00 грн. (платіжне доручення № 363); 20.04.2018 сплачено грошові кошти у розмірі 660 000, 00 грн. (платіжне доручення № 372).
Таким чином, позивач вважає, що основна сума заборгованості Відповідача перед Позивачем згідно умов Договору поставки становить 175 514,59 гривень.
Позивач вважає, що відповідач своїми діями порушив права та законні інтереси ТОВ "Агрофірма "Дністровська", у зв`язку з чим звернувся до суду з позовною заявою, згідно якої просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 175 514,69 грн., інфляційні витрати у розмірі 61     978,08 грн., 3% річних у розмірі 18     281,23 грн. та 3836,61 грн. витрати на сплату судового збору.
Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального законодавства, в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. 
Частина 1 ст. 202 Цивільного кодексу України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
При цьому за правилами ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Частиною 1 ст. 174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. 
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. 
Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.
Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
В свою чергу, відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
У відповідності з ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 
1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 
2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Статтею ст.655 Цивільного кодексу України унормовано, що за      договором      купівлі-продажу      одна      сторона      (продавець) передає або зобов`язується      передати      майно      (товар)      у      власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно зі ст.656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у      продавця      на      момент      укладення      договору або      буде      створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути      майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж,      якщо інше не      випливає      із змісту або характеру цих прав. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога      не має особистого характеру.
За положеннями ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати           покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром      передати      покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт,      сертифікат якості тощо),      що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до           договору або      актів      цивільного законодавства.
Із змісту ст.693 Цивільного кодексу України вбачається, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк,      встановлений договором      купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк,      визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів справи,  з огляду на наявні первинні бухгалтерські документи, а саме накладні №37 від 10.02.2018 та №38 від 10.02.2018, якими підтверджено факт отримання Товару Відповідачем, та податкові накладні №21 від 10.02.2018 та №22 від 10.02.2018, як документів податкового обліку, Позивачем підтверджено здійснену Сторонами господарську операцію з поставки Товару.
ФГ “Джондір-Б” частково виконано фінансові зобов`язання за Договором, а саме: 17.04.2018 сплачено грошові кошти у розмірі 304 097, 43 грн. (платіжне доручення № 73); 19.04.2018 сплачено грошові кошти у розмірі 350 000, 00 грн. (платіжне доручення № 363); 20.04.2018 сплачено грошові кошти у розмірі 660 000, 00 грн. (платіжне доручення № 372).
При цьому, суд апеляційної інстанції е приймає доводи апелянта щодо непідтвердження факту поставки ФГ «Джондір-Б» товару на суму згідно накладних №37 та №38, з огляду на наступне.
Так, здійснюючи часткову оплату грошових коштів відповідними платіжними дорученнями, відповідач в якості підстави оплати зазначив рахунок №14 від 09.02.2018, №14 від 10.02.2018. В матеріалах справи наявний рахунок №15 від 10.02.2018, в якому міститься посилання на укладений між сторонами договір №09-02/18 від 09.02.2018. Поилання на цей накладний містяться і у видаткових накладних №37 та №38, щодо яких заперечує відповідач.
Отже, здійснивши часткову оплату, своїми конклюдетними діями підтвердив факт поставки за вказаними видатковими накладними.
Таким чином, основна сума заборгованості відповідача перед позивачем згідно умов Договору поставки становить 175 514,59 гривень.
Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог     ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".
Наявні в матеріалах справи видаткові накладні містять відомості про господарську операцію та не є підставою для визнання господарської операції непроведеною або недійсною, а тому є належними та допустимими доказами отримання відповідачем товару, визначеного цими накладними та на суму, що в них зазначено.     Поставка     товару відбулася на виконання договору, будь-яких належних     доказів     протилежного скаржником не надано.
Згідно із положеннями     Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні":
- підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9);
- первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (частина друга статті 9);
- господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства (стаття 1).
- первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію (стаття 1).
За приписами Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого     наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88:
- господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів (абзац другий пункту 2.1);
- первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (абзац перший пункту 2.1);
- первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (абзац перший пункту 2.4);
- документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою (абзац перший пункту 2.5);
- первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників (пункт 2.15).
У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару. 
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі №914/2267/18.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, у розгляді справи належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (як-то: обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця).
Відповідно до     статті 58-1 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим. Виготовлення, продаж та/або придбання печаток здійснюється без одержання будь-яких документів дозвільного характеру.
Наявні в матеріалах справи видаткові накладні, з урахуванням вимог ч. 2     ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", містять такі обов`язкові реквізити, як дату їх складання; назву підприємства, від імені якого складено документи і якому здійснюється     поставка     за цими накладними; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; особисті підписи в графах видаткових накладних «Від постачальника» та «Отримав(ла)» і в графах товарно-транспортних накладних «Здав (відповідальна особа вантажовідправника)» та «Прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача)». Такі дані засвідчені відтисками печаток сторін.
Відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки при нанесенні відбитків на первинних документах, зокрема, актах. 
При цьому, матеріали справи не містять     доказів     того, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа.
Щодо відсутності у видаткових накладних назви посади особи, яка отримала товар за цими накладними, то за наявності підписів у цих накладних, які засвідчені     відтисками печатки     покупця, не може свідчити про те, що такі видаткові накладні є неналежними доказами у справі.     
Так, відтиск печатки     на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними. 
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 20.12.2018 у справі №910/19702/17.
Оскільки саме відповідач має сумніви щодо підписанта та ідентичності відбитків печатки на первинних документах, то в силу положень ст.ст. 13, 74, 80, 81 Господарського процесуального кодексу України саме на останнього покладений обов`язок доведення таких власних заперечень на позов.
З огляду на вищевикладене,враховуючи наявні матеріали справи, судовою колегією розглянуто та відхилено доводи апелянта в частині неможливості ідентифікації виконавця підпису, а також в частині несправжньості відтиску печатки підпириємства.
За таких осбавин суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що накладні № 37 від 10.02.2018, № 38 від 10.02.2018 є належними, достатніми та допустимими доказами підтвердження факту поставки Товару та належного виконання Позивачем договірних зобов`язань тому доводи Відповідача є безпідставними.
При цьому, із наданих Позивачем накладних вбачається, що такі документи підписані представниками сторін без будь-яких зауважень, Товар прийнято за відсутності претензій щодо нього.
Крім того, 10.02.2018 відповідно до приписів податкового законодавства України Постачальником ТОВ “Агрофірма “Дністровська” складено податкову накладну № 21, яку згідно квитанції про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 28.02.2018 зареєстровано в Єдиному державному реєстрі податкових накладних (надалі - ЄРПН) за № 9030048345. Відповідно до графи І розділу А податкової накладної № 21 від 10.02.2018 загальна сума коштів, що підлягає сплаті з урахуванням ПДВ складає 653 097 (шістсот п`ятдесят три тисячі дев`яносто сім) грн. 43 коп. Згідно розділу Б зазначеної податкової накладної номенклатура товарів/послуг продавця: насіння соняшнику, українського походження, врожаю 2017 р.; обсяги постачання: 56,89 т.
13.02.2018 Постачальником складено податкову накладну № 22, яку згідно квитанції про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 28.02.2018 зареєстровано в ЄРПН за № 9033450395. Відповідно до графи І розділу А податкової накладної № 22 від 13.02.2018 загальна сума коштів, що підлягає сплаті з урахуванням ПДВ складає 835 514 (вісімсот тридцять п`ять тисяч п`ятсот чотирнадцять) грн. 69 коп. Згідно розділу Б зазначеної податкової накладної номенклатура товарів/послуг продавця: насіння соняшнику, українського походження, врожаю 2017 р.; обсяги постачання: 72,78 т.
З огляду на зазначене, в сукупності первинних бухгалтерських документів, а саме накладних № 37 від 10.02.2018 та № 38 від 10.02.2018, якими підтверджено факт отримання Товару Відповідачем, та податкових накладних № 21 від 10.02.2018 та №22 від 13.02.2018, як документів податкового обліку, Позивачем підтверджено здійснену Сторонами господарську операцію з поставки Товару, з огляду на що правомірним є стягнення з Відповідача заборгованості щодо оплати поставленого Товару.
Крім того, суд звертає увагу на те, що ФГ “Джондір-Б” частково виконано фінансові зобов`язання за Договором, а саме: 17.04.2018 сплачено грошові кошти у розмірі 303 097, 43 грн. (платіжне доручення № 73); 19.04.2018 сплачено грошові кошти у розмірі 350 000, 00 грн. (платіжне доручення № 363); 20.04.2018 сплачено грошові кошти у розмірі 660 000, 00 грн. (платіжне доручення № 372).
Відтак, здійснивши часткову оплату за Договором, Відповідач схвалив укладений ним з Позивачем правочин з поставки Товару та підтвердив відсутність будь-яких претензій щодо виконання зобов`язань Позивачем.
З огляду на вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду в частині наявності заборгованості відповідача за поставлений товар у розмірі 175     514,69 грн., у зв`язку з чим позовна вимога ТОВ «Агрофірма «Дністровська» підлягає задоволенню.
Стосовно доводів апелянта в частині не призначення в суді першої інстанції судової експертизи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно з ч. 1     ст. 99 Господарського процесуального кодексу України     суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Статтею     1 Закону України "Про судову експертизу"     визначено, що судовою експертизою є дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Отже, судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування (правова позиція висвітлена в пункті 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду     України №4 від 23.03.2012 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи".
Необхідність судової експертизи в господарському судочинстві викликана тим, що в процесі здійснення правосуддя суд стикається з необхідністю встановлення таких фактів (обставин), дані про які вимагають спеціальних досліджень.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Дульський проти України" від 01.06.2006, яке відповідно до положень     ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"     застосовується судом як джерело права, зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури. Більше того, суд вирішує питання щодо отримання додаткових доказів та встановлює строки для їх отримання.
Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно     суперечливими,     їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.
Дана правова позиція висловлена, зокрема, в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.01.2018 у справі №907/425/16 та від 24.01.2018 у справі №917/50/17.
Отже, підставою для призначення судової експертизи є необхідність з`ясування обставин, що мають значення для справи, для такого з`ясування необхідні спеціальні знання, без яких встановити відповідні обставини неможливо.
Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (ст.98 ГПК України).
Відповідно до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затв.     наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998, згідно з процесуальним законодавством України експертами виконуються також і комплексні експертизи. Комплексною є експертиза, що проводиться із застосуванням спеціальних знань різних галузей науки, техніки або інших спеціальних знань (різних напрямів у межах однієї галузі знань) для вирішення одного спільного (інтеграційного) завдання (питання). До проведення таких експертиз у разі потреби залучаються як експерти експертних установ, так і фахівці установ та служб (підрозділів) інших центральних органів виконавчої влади або інші фахівці, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах.
Згідно з п.3.1 розділу Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень експертиза проводиться після подання органом (особою), який (яка) її призначив(ла), матеріалів, оформлених згідно з вимогами процесуального законодавства та цієї Інструкції.
Пунктом 3.5 розділу Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень регламеннтовано, що, призначачи експертизу з метою ідентифікації друкарських засобів, до експертної установи слід надіслати порівняльні матеріали: вільні, а також експериментальні зразки – відбитки, виготовлені за допомогою цих засобів. Вільні зразки даються по змозі, експериментальні – в обов`язковому порядку. Кожний вид зразків потрібно надавати не менше ніж у трьох примірниках.
Таким чином, підставою для призначення експертизи є наявність у спарві доказів, які є взаємно суперечливими. Крім того, позивач не надав до суду зразків документів щодо яких повинно було проводитись експертне дослідження.
З огляду на зазначене, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено в задоволенні усного клопотання ФГ «Джондір-Б».
Стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача за Договором інфляційні витрати у розмірі 61     978,08грн., 3% річних у розмірі 18 281,23 грн., суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно ст.625 зазначеного кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи приписи законодавства, встановлення судом заборгованості відповідача та несвоєчасне погашення заборгованості, висновок про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних витрати у розмірі 61       978,08 грн., 3% річних у розмірі 18       281,23 грн. є обгрунтованим та вірним.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі     «Серявін     та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.
В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Судова колегія зазначає, що місцевим господарським судом у ході розгляду справи було досліджено усі обставини справи, перевірено їх наявними у ній доказами, та надано їм відповідну правову оцінку, а доводи апелянта не спростовуються вірних висновків суду першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, рішення відповідає приписам матеріального та процесуального права, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
За таких обставин, апеляційна скарга Фермерського господарства „Джондір-Б” на рішення Господарського суду Одеської області від 28.09.2020 по справі №916/1585/20 задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Одеської області від 28.09.2020 по справі №916/1585/20 залишається без змін.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.  129, 269,  275, 276,  281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
          ПОСТАНОВИВ:          

Апеляційну скаргу Фермерського господарства „Джондір-Б” на рішення Господарського суду Одеської області від 28.09.2020 по справі №916/1585/20 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 28.09.2020 по справі №916/1585/20  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 286 ГПК України.
Повний текст постанови складено та підписано 27.01.2021 року.

Головуючий суддя:                                               Н.М. Принцевська
                                        
          Судді:                                                                          Г.І. Діброва
                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                          А.І. Ярош