УХВАЛА

29 березня 2021 року 
м. Київ
справа № 200/726/20-а
адміністративне провадження № К/9901/3490/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Жука А.В.,
суддів: Мацедонської В.Е.,  Соколова В.М., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області
на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року
у справі №200/726/20-а
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Національної поліції в Донецькій області 
про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області №3316 від 10 грудня 2019 року в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції;
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції України в Донецькій області №556 о/с від 28 грудня 2019 року про звільнення позивача з 28 грудня 2019 року на підставі пункту 6 частини 1  статті 33 Закону України «Про Національну поліцію»;
- поновити ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінальної поліції Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області з 28 грудня 2019 року;
- стягнути з Головного управління Національної поліції України в Донецькій області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28 грудня 2019 року по час винесення рішення судом.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 липня 2020 року у задоволені позову  відмовлено.
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нову постанову, якою позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області №3316 від 10 грудня 2019 року в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції; визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області №556 о/с від 28 грудня 2019 року про звільнення позивача з 28 грудня 2019 року на підставі пункту 6 частини 1  статті 33 Закону України «Про Національну поліцію»; поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінальної поліції Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області з 29 грудня 2019 року; стягнуто з Головного управління Національної поліції в Донецькій області середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 грудня 2019 року по час винесення рішення судом в сумі 153751,64  грн. з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.
01 лютого 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління Національної поліції в Донецькій області (датована 26 січня 2021 року) на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року у справі №200/726/20-а.
Ухвалою Верховного Суду від 10 лютого 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання Головного управління Національної поліції в Донецькій області про поновлення строку на касаційне оскарження, визнавши зазначені в ньому причини пропуску строку неповажними, касаційну скаргу залишено без руху з підстав пропуску скаржником строку на касаційне оскарження, встановленого статтею 329 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та запропоновано скаржнику надати суду касаційної інстанції інші докази про поважність пропуску строку на касаційне оскарження.
Надано скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, які зазначені в мотивувальній частині ухвали.
Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (код 0102932141938) копія ухвали суду від 10 лютого 2021 року про залишення касаційної скарги без руху отримана скаржником 17 лютого 2021 року.
01 березня 2021 року до суду касаційної інстанції надійшла заява відповідача про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року у цій справі.
Обґрунтовуючи поважність пропуску строку на касаційне оскарження, відповідач зазначає, що отримав копію оскаржуваного судового рішення 30 листопада 2020 року, а касаційну скаргу вперше було направлено до Верховного Суду 28 грудня 2020 року.
Проте, ухвалою Верховного Суду від 04 січня 2021 року вперше подану касаційну скаргу було повернуто скаржнику на підставі пункту 4 частини 5 статті 332 КАС України, копію якої скаржник отримав 12 січня 2021 року.
27 січня 2021 року представник відповідача вдруге звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду.
При цьому доводи скаржника, які викладено ним в заяві від 01 березня 2021 року, пов`язані з  введенням на території України посилених карантинних обмежень з 08 по 24 січня 2021 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2», які, на думку скаржника, перешкоджали вчасно направити касаційну скаргу вдруге з клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.
Перевіряючи доводи, якими скаржник обґрунтовує поважність пропуску строку на касаційне оскарження в клопотанні, яке надійшло 01 березня 2021 року, Судом з`ясовано, що воно містить лише посилання відповідачем на практику Європейського суду з прав людини та впровадження карантинних заходів в Україні, що свідчить про невиконання скаржником вимог ухвали від 10 лютого 2021 року.
Крім цього Суд зазначає,  що право на повторне подання касаційної скарги не може розумітися таким чином, що якщо вперше скаргу було подано у встановлений  КАС України  строк і у подальшому повернуто скаржнику, то повторно таку скаргу може бути подано протягом будь-якого строку, і строк на звернення до суду касаційної інстанції в такому випадку однозначно підлягає поновленню як такий, що пропущений з поважних причин.
При цьому Суд наголошує, що зважаючи на пропуск строку на касаційне оскарження (15 днів), повторне  клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження не можна вважати обґрунтованим, тому що невиконання відповідачем вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення її заявнику не є поважною причиною пропуску строку касаційного оскарження, оскільки не є такою, що не залежить від волі особи, яка подає касаційну скаргу, і не надає такій особі права у будь-який необмежений час після сплину строку касаційного оскарження реалізовувати право на оскарження судового рішення.
Суд звертає увагу скаржника на те, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених  КАС України  певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Тобто, особа, зацікавлена у поданні касаційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Суд акцентує увагу скаржника, що за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами. Це пов`язано з тим, що держава має дотримуватись раніше згаданого принципу "належного урядування" та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж.
Відповідно до  статті 129 Конституції України  та статей  2,  8 - КАС України  однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні від 15 травня 2008 року "Надточій проти України", принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.
Щодо посилання відповідача на  Постанову Кабінету Міністрів України №1236 від 09 грудня 2020 року   «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», згідно якої, з 08 по 24 січня 2021 року на території України запровадженні посилені протиепідемічні заходи, як на підставу поважності пропуску строку на касаційне оскарження, Суд зазначає, що скаржником належним чином не обґрунтовано, яким чином обмеження, впроваджені у зв`язку з карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), зумовили пропуск строку звернення до Верховного Суду із касаційною скаргою вдруге.
Таким чином, оскільки скаржником належним чином не підтверджено поважність причин пропуску строку касаційного оскарження між отриманням вперше повернутої касаційної скарги та повторним направленням (з 12 січня по 27 січня 2021 року), Суд не вбачає підстав для визнання наведених скаржником у клопотанні про поновлення строку касаційного оскарження підстав пропуску такого строку поважними.
Станом на день постановлення цієї ухвали на виконання ухвали Верховного Суду від 10 лютого 2021 року, будь-яких інших заяв чи клопотань від скаржника до суду не надходило.
Тому, є всі підстави вважати, що встановлений судом строк для усунення недоліків касаційної скарги закінчено, проте виявлені недоліки скаржником не усунуто.
Згідно пункту 4 частини першої статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.
З огляду на наведене та виходячи з того, що на вимогу суду скаржником не наведено інших причин поважності підстав пропуску строку на касаційне оскарження рішення суду апеляційної інстанції (отримання ухвали Верховного Суду від 04 січня 2021 року про повернення вперше поданої касаційної скарги - 12 січня 2021 року) до подання цієї касаційної скарги вдруге (27 січня 2021 року), у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись статтями 3, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд-
УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції в Донецькій області на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року у справі №200/726/20-а.
2. Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити заявникові.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена. 

.................................
.................................
.................................

А.В. Жук
В.Е. Мацедонська
В.М. Соколов
Судді Верховного Суду