ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" лютого 2021 р.                                          Справа №914/1577/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого – судді                                                            Бонк Т.Б.,
Суддів                                                            Матущака О.І.,
                                                                                          Якімець Г.Г.,
секретар судового засідання  Борщ Ірина Олегівна 

за участю представників учасників процесу:
від скаржника Олійника С.Я. – не з`явились; 
прокурор - Клак Ю.Г. ;
від позивача - Кузь І. І. – головний спеціаліст відділу правової експертизи з земельних питань управління правової роботи юридичного департаменту Львівської міської ради (довіреність від 22.07.2020 №2901-вих-55665);
від відповідача (скаржника) – адвоката Лазора А.О. (довіреність від 04.12.2019); 

розглянувши апеляційні скарги 
- ОСОБА_1 ,  від 08.01.2020 (вх. № апеляційного суду 01-05/169/20 від 14.01.2020)
-Товариства з обмеженою відповідальністю “Буд Трейд Солюшн”, б/н від 05.12.2019 (вх. № апеляційного суду 01-05/2717/20 від 02.10.2020)
на рішення Господарського суду Львівської області від 06.11.2019 (суддя Манюк П.Т., повний текст рішення складено 15.11.2019, м. Львів)
у справі № 914/1577/19
за позовом Керівника Львівської місцевої прокуратури №2, м. Львів в інтересах держави в особі позивача: Львівської міської ради, м. Львів
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Буд Трейд Солюшн’’, м. Львів
про витребування земельної ділянки та скасування запису про державну реєстрацію права власності
                                                  ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог позовної заяви і рішення суду першої інстанції:

          06.08.2019 керівник Львівської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Львівської міської ради звернувся до Господарського суду Львівської області  з позовом до ТОВ «Буд трейд солюшн»  про витребування з приватною власності відповідача в комунальну власність на користь Львівської міської ради  земельної ділянки за кадастровим № 4610137500:09:002:0114, площею 0, 35 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1399428646101, номер запису про право власності: 23272850, та про скасування запису про державну реєстрацію права власності ТОВ «Буд трейд солюшн»   на вказану земельну ділянку.
          Позовні вимоги обгрунтовані тим, що в ході здійснення Львівською місцевою прокуратурою № 2 представницької діяльності  встановлено факт незаконного вибуття земельної ділянки з комунальної власності територіальної громади міста Львова.
          Так, прокурор вказує, що  згідно з копією  державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЛВ від 12.04.2001 № 017463 земельна ділянка по АДРЕСА_1 , площею 0,35 га, перебувала у приватній власності ОСОБА_2 (як підставу набуття права власності вказано - договір купівлі-продажу земельної ділянки від 22.02.2001, реєстраційний номер № 341). В подальшому 06.11.2017 до Державного реєстру прав на нерухоме майно внесено інформацію про об`єкт нерухомого майна за реєстраційним № 1399428646101 - земельна ділянка за кадастровим № 4610137500:09:002:0114, площею 0, 35 га по АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку.  В цей же день, 06.11.2017, на підставі укладеної з ОСОБА_2 біржової угоди №Н-111-7, виданої 04.04.2007 Торговою біржею "НАША", право власності на зазначену земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_3 09.11.2017 право власності за спірну земельну ділянку зареєстровано за ТОВ "Буд трейд солюшн" на підставі протоколу установчих зборів від 07.11.2017 ТОВ "Буд трейд солюшн" та акту приймання-передачі нерухомого майна від 08.11.2017 між ТОВ "Буд трейд солюшн" та ОСОБА_3 .
          Посилаючись на лист Департаменту містобудування Львівської міської ради від 19.06.2019 №2403-2567, прокурор вказує, що державний акт на право власності на земельну ділянку на вул. Дж. Ленона (бланк державного акту серії ІІІ-ЛВ від 12.04.2001 № 017463) Львівською міською радою не видавався, а рішень про передачу у власність, надання в користування, продаж на земельних торгах земельної ділянки площею 0, 35 га (кадастровий № 4610137500:09:002:0114) не приймалось. Зазначає, що під час ознайомлення з книгою записів державних актів на право приватної власності на землю № 3-4, в якій міститься запис про реєстрацію 12.04.2001 державного акту на право власності на землю серії ІІІ-ЛВ № 017463  за № 701, встановлено, що запис № 701 змінювався, шляхом замальовування попереднього запису ручкою-коректором, та в подальшому наносився новий запис про видачу гр. ОСОБА_2 державного акта серія ІІІ-ЛВ від 12.04.2001 № 017463. Вказує, що в межах кримінального провадження № 42019141090000009 від 19.03.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, було призначено судово-технічну експертизу книги 3 -4 записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю на території Шевченківського району Львівської міської ради народних депутатів, за результатами проведення якої складено висновок експерта № 6/429 від 24.06.2019, згідно з яким у записі № 701 у книзі 3-4 записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю має місце зміна первинних реквізитів - зміни внесені шляхом маскування первинних записів способом нанесення на них білої щільної речовини та виконання поверх них наступних написів: « 701 12 04 2001 ІІІ-ЛВ 017463 40901153 Кривий Мирон Степанович Перемишлянський р-н с. Стрілки вул. Галицька,59а, м.Львів, вул. Дж. Леннона 0,3500 обслуговування житл. Будинку договір купівлі-продажу зем. ділянки № 341 22 02 2001 № 341». На запит прокурора щодо наявності оригіналу примірника державного акта на право приватної власності на землю від 12.04.2001 серії ІІІ-ЛВ № 017463 відділ Держгеокадастру у м. Львові повідомив, що вказаний документ до архіву відділу Держгеокадастру у м. Львові не надходив, а відповідно до наданої Львівським  державним нотаріальними архівом  інформації  договір купівлі-продажу земельної ділянки від 22.02.2001 за реєстраційним № 341 на зберіганні у Львівському державному нотаріальному архіві не знаходиться.
          З урахуванням наведеного прокурор вказує, що оскільки Львівська міська рада як власник спірної земельної ділянки не приймала жодних рішень про її відчуження, державний  акт  на  право  власності  на  земельну  ділянку  на  вул. Дж. Ленона (бланк державного акту серії ІІІ-ЛВ від 12.04.2001 № 017463) Львівською  міською радою не видавався, наявні правові підстави для витребування спірної земельної ділянки у відповідача як добросовісного набувача. 
          Як на підстави для звернення з вказаним позовом  в інтересах держави прокурор вказав на неправомірне вибуття з власності територіальної громади спірної земельної ділянки, що у свою чергу, призвело до заподіяння шкоди інтересам держави, при тому, що міською радою, якій з грудня 2017року відомо про те, що спірна ділянка перебуває у приватній власності,  не вжито достатніх заходів, в тому числі представницького характеру, щодо запобігання вибуття земельної ділянки з комунальної власності та не вжито заходів щодо витребування цієї ділянки з чужого незаконного володіння і повернення її у власність територіальної громади, що на думку прокурора свідчить про неналежне здійснення позивачем захисту інтересів держави.

          Рішенням Господарського суду Львівської області від 06.11.2019  у справі № 914/1577/19 позов задоволено. Витребувано з чужого незаконного володіння  ТОВ  «Буд трейд солюшн» на користь територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради земельну ділянку за кадастровим № 4610137500:09:002:0114, площею 0, 35 га, що знаходиться на АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1399428646101, номер запису про право власності: 23272850. Скасовано запис у Державному реєстрі речових право на нерухоме майно від 09.11.2017 про проведену державну реєстрацію права власності ТОВ «Буд трейд солюшн» на земельну ділянку за кадастровим № 4610137500:09:002:0114, площею 0, 35 га, що знаходиться на АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1399428646101, номер запису про право власності: 23272850. Присуджено до стягнення з відповідача на користь Прокуратури Львівської області 61  912, 67 грн судового збору.
          Вказавши, що Львівською міською радою не забезпечено збереження спірної земельної ділянки та не вжито достатніх заходів, в тому числі представницького характеру, щодо запобігання вибуття земельної ділянки площею з комунальної власності, а також не вжито заходів щодо витребування такої ділянки з чужого незаконного володіння і повернення у власність територіальної громади, суд дійшов висновку про наявність визначених законом підстав для застосування органами прокуратури представницьких повноважень в інтересах держави та звернення до суду із вказаним позовом.
          На підставі ст. ст. 387, 388 ЦК України, суд дійшов висновку про обгрунтованість заявленого прокурором позову, встановивши, що спірна земельна ділянка вибула із власності позивача всупереч волі останнього та з порушенням норм законодавства. Суд вказав, зокрема, що Львівська міська рада не видавала акту від 12.04.2001 серії ІІІ-ЛВ № 017463 та не приймала   рішень про передачу у власність, надання в користування, продаж на земельних торгах земельної ділянки площею 0, 35 га (кадастровий № 4610137500:09:002:0114); спірний акт від 12.04.2001 серії ІІІ-ЛВ № 017463 не містить посилання на рішення Ради народних депутатів, а натомість містить посилання на договір купівлі-продажу земельної ділянки від 22.02.2001 реєстр. № 341, як на підставу видачі такого акта, однак такий договір  до матеріалів справи не представлено, і такий договір на зберіганні у Львівському державному нотаріальному архіві  не знаходиться; запис про державний акт на  право  власності  на  землю від 12.04.2001 серії  ІІІ-ЛВ № 017463, неправомірно внесено до книги 3-4 записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю на території Львівської міської ради народних депутатів Шевченківського району, що підтверджується висновком судово-технічної експертизи документів в межах кримінального провадження № 42019141090000009, згідно з яким, встановлено, що запис № 701 у книзі 3-4 щодо державного акта на право  власності на землю серії ІІІ-ЛВ № 017463 було внесено шляхом зміни первинних реквізитів, а саме, шляхом маскування первинних записів способом нанесення на них білої щільної речовини та виконання поверх них нових написів.
          Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:
          ТОВ «Буд Трейд Солюшн» (відповідач) та ОСОБА_1 , який не брав участі у розгляді даної справи,  не погодились з рішенням Господарського суду Львівської області від 06.11.2019  у справі № 914/1577/19, оскаржили його в апеляційному порядку, просять його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.
          В апеляційній скарзі ТОВ «Буд Трейд Солюшн» (відповідач) вказує, зокрема, що прокурор та позивач не довели факту неправомірності набуття права власності на спірну ділянку та подальше її відчуження, оскільки відсутній вирок суду у кримінальній справі щодо встановлення факту підроблення документу, на підставі якого було проведено державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку, а відтак, що прокурор не надав належних доказів на підтвердження вибуття спірної ділянки поза волею власника, оскільки первинні документи, що підтверджують право власності на спірну земельну ділянку не скасовані, суд не досліджував обставин щодо набуття права власності на підставі договору купівлі-продажу від 22.02.2001. У зв`язку з чим відповідач вважає, що прокурор передчасно звернувся  до суду з віндикаційним позовом до відповідача. Також скаржник вказує, що прокурором не доведено підстав для звернення до суду з вказаним позовом в інтересах державі в особі Львівської міської ради, оскільки сама по собі обставина не звернення позивача з позовом протягом тривалого час, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави. Крім того, вказує, що позивач звернувся до суду з вказаним позовом поза межами строків позовної давності, оскільки відповідно до ст. 33 ЗУ «Про місцеве самоврядування» саме на міську раду покладено обов`язок з управління та обліку земельних ділянок територіальної громади м.Львова, а тому твердження міської ради, що їй стало відомо  про порушення її прав 01.12.2017, вважає необгрунтованими.
          У відзиві на апеляційну скаргу відповідача Львівська обласна прокуратура просить залишити оскаржуване рішення без змін, апеляційну скаргу-без задоволення. Зазначає, зокрема, що відсутність вироку не є перешкодою для розгляду господарської справи судом, оскільки позовні вимоги не обгрунтовувались обставинами, встановленими в ході кримінального провадження. Крім того, вказує, що підстави для представництва прокурором Львівської міської ради обгрунтовані в позовній заяві і такі прийняті судом.
          Львівська міська рада у відзиві на апеляційну скаргу відповідача просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу-без задоволення. Вказує, зокрема, що відповідно до  положень ст. 3, 4, 17, 18 Земельного Кодексу в редакції від 13.03.1992, чинного на момент видачі спірного акту від 12.04.2001 серії ІІІ-ЛВ № 017463, всі земельні ділянки в межах населеного пункту первинно перебували у державній власності, а право розпоряджатись ними мала міська Рада народних депутатів шляхом прийняття рішень. У зв`язку з чим вказує, що Львівська міська рада є власником спірної земельної ділянки в силу прямої вказівки закону. Оскільки міська рада не приймала жодного рішення про відчуження спірної земельної ділянки та не видавала державного акту на право приватної власності, слід дійти висновку, що спірна земельна ділянка вибула з власності міської ради поза її волею, що є підставою для її витребування  у добросовісного набувача.
          В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на ст. 254 ГПК України, вказує, що оскаржуваним рішенням порушуються його права, оскільки на підставі укладеного з ТОВ «Буд Трейд Солюшн» договору від 22.07.2019 про надання права користування чужою земельною ділянкою йому передано як землекористувачу право володіння та цільового використання для будівництва та експлуатації багатоквартирного житлового будинку спірну земельну ділянку за кадастровим № 4610137500:09:002:0114, площею 0, 35 га, що знаходиться на АДРЕСА_1 . Крім того, скаржник вказує, що позивачем  не надано належних та допустимих доказів, які підтверджували б належність йому  прав власності на спірну земельну ділянку, а відтак вважає, що підстав для застосування ст. 388 ЦК України у спірних правовідносинах немає. Зазначає, що державний акт на право власності на земельну ділянку не скасовано та не визнано недійсним, а відтак, що такий акт є дійсним.
          Також до апеляційної скарги ОСОБА_1 додав заяву про застосування строк позовної давності.

          У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 Львівська міська рада просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 -без задоволення. Позивач вказує, зокрема, що ОСОБА_1 не набув права користування спірною земельною ділянкою, оскільки згідно з відомостями з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відповідне речове право на підставі договору суперфіцію від 22.07.2019, на який посилається скаржник,  – не зареєстроване. У зв`язку з чим вважає, що   ОСОБА_1 є неналежним скаржником у даній справі. 

          У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 ТОВ «Буд Трейд Солюшн» просить її задоволити. 

          Львівська обласна прокуратура  у письмових поясненнях на апеляційну скаргу   ОСОБА_1 вважає її необгрунтованою, просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Вказує, зокрема, що право ОСОБА_1 на користування спірною ділянкою не зареєстроване  належним чином згідно з вимогами законодавства, а відтак, що оскаржуване рішення не впливає на його права.

          Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.01.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .
          Ухвалою від 23.10.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ “Буд Трейд Солюшн”.
          Ухвалою від  11.11.2020 прийнято до спільного розгляду апеляційні скарги ОСОБА_1 та ТОВ “Буд Трейд Солюшн”, б/н від 05.12.2019 на рішення Господарського суду Львівської області від 06.11.2019 у справі №914/1577/19. 
          Подальший рух справи викладено в ухвалах апеляційного суду.
          Так, ухвалою від 18.01.2021 призначено розгляд справи в судовому засіданні 16.02.2021.

           28.01.2021 від представника відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи та врахування судом практики Верховного Суду при вирішенні даного спору.

          У судовому засіданні 16.02.2021 представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та надав усні пояснення.
          Представник позивача та прокурор заперечили доводи відповідача та просили залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.
           ОСОБА_1 не забезпечив явки свого представника в судове засідання.
          
          Розглянувши матеріали справи, апеляційні скарги, заслухавши пояснення представників сторін, апеляційний господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги  ТОВ «Буд Трейд Солюшн» та про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 з таких підстав.

          Щодо апеляційної скарги ОСОБА_1 апеляційний суд зазначає наступне.
          Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч.1 ст. 254     ГПК України   учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
                    Верховний Суд у постанові від 21.07.2020 у справі №  914/1971/18 вказав, що положеннями господарського процесуального законодавства визначено право особи подати апеляційну скаргу на рішення, яким розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких є скаржник, або містяться судження про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи у відповідних правовідносинах, виходячи з предмета та підстав позову.
                    За приписами процесуального законодавства судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, що       випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.
                    Судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Якщо скаржник лише зазначає про те, що оскаржуване рішення може вплинути на його права та/або інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що рішенням вирішено про його права та/або обов`язки чи інтереси, то такі посилання, виходячи з вищенаведеного, не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду, зокрема апеляційної скарги.
                    Особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку статей   17,   254 ГПК України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.
                             У постанові     Верховного Суду       від     10.06.2020 у справі N 914/2259/17 вказано, що у разі подання апеляційної скарги особою, яка   не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції перш за все має з`ясувати, чи вирішував суд першої інстанції питання про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно. Встановлення факту вирішення судом першої інстанції зазначених питань є необхідною передумовою для здійснення апеляційного перегляду судового рішення та оцінки доводів особи, яка подала скаргу, оскільки в іншому випадку (якщо буде встановлено, що питання про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника у справі судом першої інстанції не вирішувалися) апеляційний господарський суд закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини 1         статті 264 Господарського процесуального кодексу України.
                     Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення наведено висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб.                                       
                    При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним і безумовним, а не ймовірним.

                  В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що на підставі укладеного з ТОВ «Буд Трейд Солюшн» договору від 22.07.2019 про надання права користування чужою земельною ділянкою йому передано як землекористувачу право володіння та цільового використання для будівництва та експлуатації багатоквартирного житлового будинку спірну земельну ділянку за кадастровим № 4610137500:09:002:0114, площею 0, 35 га, що знаходиться на АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим, стверджує, що оскаржуваним рішенням порушуються його права.
          Однак, апеляційний суд   відхиляє   такі доводи    ОСОБА_1 з огляду на те, що рішення від 06.11.2019 не містить жодної згадки, висновків чи вказівок суду про права, обов`язки   чи інтереси   скаржника – ОСОБА_1 . 
          Крім того, ОСОБА_1 не подав суду доказів державної реєстрації права користування спірною земельною ділянкою на підставі договору суперфіцію від 22.07.2019.

                Згідно з п.3 ч.1 ст.264 ГПК України якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження.
          Отже,   апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,  від 08.01.2020 (вх. № апеляційного суду 01-05/169/20 від 14.01.2020) на рішення Господарського суду Львівської області від 06.11.2019  у справі № 914/1577/19 належить закрити на підставі п.3 ч.1 ст.264 ГПК України.

           Щодо апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Буд Трейд Солюшн” апеляційний суд погоджується з доводами скаржника в частині того, що прокурором не доведено підстав для звернення до суду з вказаним позовом в інтересах держави в особі Львівської міської ради з огляду на наступне.

          Як на підстави для звернення з вказаним позовом  в інтересах держави прокурор вказав, що міською радою, якій з грудня 2017року відомо про те, що спірна ділянка перебуває у приватній власності,  не вжито достатніх заходів, в тому числі представницького характеру, щодо запобігання вибуття земельної ділянки з комунальної власності та не вжито заходів щодо витребування цієї ділянки з чужого незаконного володіння і повернення її у власність територіальної громади, що на думку прокурора свідчить про неналежне здійснення позивачем захисту інтересів держави.
          Відповідно до пункту 3 частини 1  статті 131-1 Конституції України  в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
          Згідно з частинами 3, 5 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
                    Відповідно до частини четвертої     вказаної статті       прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
                    Згідно з положеннями     частини   1 статті 23 Закону України "Про прокуратуру"     представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
              Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру»). 
                    Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1 -3 частини 4 зазначеної статті).

          Системне тлумачення положень частин 3-5  статті 53 ГПК України  і частини 3  статті 23 Закону України "Про прокуратуру"  дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1)      якщо  захист  цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий  захист у спірних правовідносинах; 2)         якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати  захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
          Водночас тлумачення пункту 3 частини першої статті  131-1  Конституції України  з урахуванням практики Європейського суду з прав людини свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом.
          При цьому розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої  статті 129 Конституції України).
          Перший  "виключний випадок"  передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.
          У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.
          "Нездійснення захисту" має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
          "Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
          "Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
            Колегія суддів звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує  субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
          Разом з тим прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі №924/1237/17).
          Оскільки  повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (наведену правову позицію викладено у пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц).
            Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, вжиття прокурором всіх передбачених чинним законодавством заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.
          Суд зобов`язаний дослідити: чи знав відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.
          Обставини дотримання прокурором процедури, встановленої частинами 3 та 4  статті 23 Закону України "Про прокуратуру", яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до положень статей  53,  174 ГПК України  недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. У той же час відповідний уповноважений орган, виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутися до суду з позовом з метою захисту інтересів держави.
          При цьому саме лише посилання у позовній заяві прокурора на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження із захисту державних інтересів, без доведення цього відповідними доказами, не є достатнім для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом абзацу 2 частини 4  статті 23 Закону України "Про прокуратуру"  прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.08.2019 у справі № 910/6144/18, від 06.08.2019 у справі № 912/2529/18).

          У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №   912/2385/18 наведено такі правові висновки:
"Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
          Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому  статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
          Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
          Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого  статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим".

          В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що Львівська міська рада не може чи не бажає здійснювати захист інтересів держави та звертатись до суду з відповідним позовом до ТОВ,,Буд Трейд Солюшн’’, а сама по собі обставина незвернення міської ради з позовом протягом певного часового періоду, без фактичного з`ясування правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неможливість виконання позивачем функцій із захисту інтересів держави.

          Поряд з тим, апеляційним судом встановлено недотримання прокурором обов`язкової процедури, передбаченої абз. 3 ч. 4 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», відповідно до якої прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень з огляду на наступне.

          Як вбачається з матеріалів даної справи, в.о. керівника Львівської місцевої прокуратури №2 звернувся до Львівської міської ради із запитом №04/10-2698вих19 від 24.06.2019 щодо надання інформації, коли міській раді стало відомо про вибуття спірної земельної ділянки з комунальної власності, та які заходи реагування з метою захисту останньої було вжито (том 1,а.с. 100-101).
          У відповідь на зазначений запит Львівська міська рада листом від 26.06.2019 повідомила, що про те, що спірна ділянка перебуває у приватній власності їй стало відомо 01.12.2017, однак позову до суду стосовно неї міською радою подано не було  (том 1,а.с. 102).
          Листом від 23.07.2019 №04/10-31-5вих19 керівник Львівської місцевої прокуратури №2 повідомив міську раду, що прокуратурою підготовлено та буде подано до Господарського суду Львівської області позовну заяву  в інтересах держави в особі Львівської міської ради до ТОВ «Буд трейд солюшн»  про витребування з приватної власності відповідача в комунальну власність на користь Львівської міської ради земельної ділянки за кадастровим № 4610137500:09:002:0114, площею 0, 35 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1399428646101, номер запису про право власності: 23272850, та про скасування запису про державну реєстрацію права власності ТОВ «Буд трейд солюшн»   на вказану земельну ділянку (том 1.,а.с. 104).
          Відповідно до наявних в матеріалах справи опису вкладення у цінний лист   та поштової накладної Львівська місцева прокуратура №2 надіслала вказане повідомлення  Львівській міській раді 02.08.2019 (том 1,а.с. 106-107).
          Сама позовна заява підписана 23.07.2019 та направлена учасникам справи також 02.08.2019 (згідно з описами вкладення у цінні листи том 1,а.с. 110, 113)та подана до суду наручно 06.08.2019, що підтверджується відміткою суду першої інстанції.

          З урахуванням наведеного, як вбачається з дат підписання позовної заяви -23.07.2019, складання прокурором повідомлення позивачу про подання позову до суду  також 23.07.2019, надіслання їх позивачу в один день-02.08.2019, колегія суддів вважає, що такі строки не відповідають критерію розумності для кваліфікації невжиття заходів щодо захисту інтересів держави у спірних правовідносинах як бездіяльність позивача з урахуванням висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.
          Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.09.2020 у справі № 918/844/18, від 10.11.2020 у справі №914/782/16.

          З урахуванням наведеного апеляційний суд погоджується з доводами відповідача про те, що прокурор у даній справі не довів нездійснення чи неналежне здійснення позивачем захисту інтересів держави як підстав  для представництва інтересів держави у спірних правовідносинах, та вважає, що суд першої інстанції без належного дослідження наявності підстав для звернення прокурора з вказаним позовом дійшов передчасного висновку про задоволення позову.

          Велика Палата Верховного Суду, з метою забезпечення єдності судової практики у питанні застосування положень  Господарського процесуального кодексу України  у справах за позовами прокурорів, у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 зазначила, що якщо суд встановить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. 
          Тому, в таких випадках виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини 1  статті 226 ГПК України, згідно з якою суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.
Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.
          Відповідно до  ст.236 ГПК України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
          Статтею 277 ГПК України  передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
          Згідно з ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Відповідно до ч.1   ст. 278 ГПК України   судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями   226   та   231   цього   Кодексу.
          Апеляційний суд дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваного рішення від    06.11.2019 суд першої інстанції неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи, неправильно застосував норм матеріального права та   дійшов висновків, які   не відповідають обставинам справи,   і,   як наслідок,   неправомірно розглянув позовну заяву керівника Львівської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі позивача- Львівської міської ради.

          Отже, рішення Господарського суду Львівської області від 06.11.2019  у справі № 914/1577/19 належить скасувати, а позов керівника Львівської місцевої прокуратури №2, м. Львів в інтересах держави в особі позивача Львівської міської ради до ТОВ,,Буд Трейд Солюшн’’ про витребування земельної ділянки та скасування запису про державну реєстрацію права власності – залишити без розгляду на підставі пункту 2 частини 1  статті 226 ГПК України.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.

            Довести до відома учасників справи, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір"     у разі   залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням), сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила,       ухвалою суду.
          Також суд доводить   до відома ОСОБА_1 , що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір"   у разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила,     ухвалою суду.
              Керуючись ст. 86, п. 2 ч. 1  статті 226 ГПК України, 234, 236, п.3 ч.1 ст.264, 269,  275, 277, 278, 281, 282  ГПК України, Західний апеляційний господарський суд 
                                                  ПОСТАНОВИВ:
           1.Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Львівської області від 06.11.2019 у справі № 914/1577/19.
           2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Буд Трейд Солюшн”, б/н від 05.12.2019 (вх. № апеляційного суду 01-05/2717/20 від 02.10.2020) задоволити частково.

          Рішення Господарського суду Львівської області від 06.11.2019 у справі № 914/1577/19 скасувати.

          Позов керівника Львівської місцевої прокуратури №2, м. Львів в інтересах держави в особі позивача Львівської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Буд Трейд Солюшн’’ про витребування земельної ділянки та скасування запису про державну реєстрацію права власності – залишити без розгляду.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.
Повний текст постанови складено 25.02.2020
Головуючий (суддя-доповідач):                                                            Т.Б. Бонк
Судді                                                                                                    О.І. Матущак
                                                                                                    Г.Г. Якімець