Справа № 462/7663/15-ц                                Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л. 
Провадження № 22-ц/811/2334/19                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 
Категорія:39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 лютого 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.
секретаря: Симець В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 червня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

у жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «БМ Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівзахідтрансбуд» про визнання недійсним договору поруки.
В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що з позовної заяви у справі № 465/3050/13-ц за позовом ПАТ «БМ Банк» до ОСОБА_1 , ТзОВ «Львівзахідтрансбуд», ДП «Цемекс-Бетон», ТзОВ «Матч-Прогноз» про стягнення заборгованості, яка перебуває на розгляді Франківського районного суду м. Львова, йому стало відомо про наявність договору поруки № 9/87/010711-14 від 01 липня 2011 року, укладеного між ПАТ «БМ Банк», як кредитором, ТОВ «Львівзахідтрансбуд», як боржником, та ОСОБА_1 , як поручителем. Стверджує, що не підписував вищезазначений договір поруки, у нього не було волевиявлення на його укладення, відтак, на його думку, спірний договір має бути визнаний недійсним на підставі ст. 203 та ст. 215 ЦК України. Зазначає, що висновком судово-почеркознавчої експертизи № 4133 від 27.12.2013 року встановлено, що підписи від імені ОСОБА_1 у графах «Підпис поручителя» та «Поручитель» перед записом « ОСОБА_2 » в договорі поруки № 9/87/010711-14 від 01 липня 2011 року виконані однією особою, однак не ОСОБА_1 , а іншою особою. З наведених підстав просить визнати дійсним договір поруки № 9/87/010711-14 від 01 липня 2011 року.
Протокольною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 08 квітня 2019 року до розгляду справи залучено Акціонерне товариство «БМ-2018», як правонаступника Публічного акціонерного товариства «БМ Банк». 
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 03 червня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для розгляду справи. 
В апеляційній скарзі покликається на те, що згідно витягу з журналу відвідувачів центрального відділення ПАТ «БМ Банк» за період з 09.02.2010 року – 2011 рік ОСОБА_1 дійсно відвідував головний офіс банку 17.05.2011 року та 12.07.2011 року, однак дата даних відвідувань не співпадає з датою укладення договору поруки № 9/87/010711-14 від 01 липня 2011 року ,асаме по собі відвідування банку не свідчить про підписання договору поруки. Апелянт стверджує, що судом безпідставно піддано сумніву наданий ним висновок експерта № 4133 від 27.12.2013 року, яким встановлено, що підписи від імені ОСОБА_1 розташовані в графах «Підпис поручителя» та «Поручитель» перед записом « ОСОБА_2 » в Договорі поруки №9/87/010711-14 від 01.07.11 року, виконані однією особою, однак не ОСОБА_1 , а іншою особою. Зазначає, що в матеріалах справи міститься також інший висновок експерта № 3483 криміналістичної експертизи з дослідження підписів за матеріалами цивільної справи №462/7663/15-ц від 04.10.2018 року, з якого вбачається, що встановити чи підписи від імені ОСОБА_1 , розташовані після слів «Підпис Поручителя» на 1-3 сторінках та в графі «Поручитель ОСОБА_1 » на четвертій сторінці примірника Договору поруки № 9/87/010711-14 від 01 липня 2011 р. виконані самим ОСОБА_1 з намаганням змінити ознаки свого почерку, чи іншою особою з намаганням наслідувати підписи ОСОБА_1 , не виявилось можливим. Відтак, на думку апелянта, навіть у експерта є сумніви у тому, що такий підпис належить саме ОСОБА_1 . Вважає, що усунути порушення, допущені судом першої інстанції можна лише шляхом призначення судом апеляційної інстанції додаткової почеркознавчої експертизи на іншому примірнику договору поруки №9/87/010711-14 від 01 липня 2011 року. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не доведено належними та допустимими доказами, що договір поруки № 9/87/010711-14 від 01 липня 2011 рокуним не підписувався, відтак відсутні підстави для визнання його недійсним.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що 01 липня 2011 року між ПАТ «БМ Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки, згідно якого поручитель ОСОБА_1 зобов`язується перед кредитором ПАТ «БМ Банк» відповідати по зобов`язаннях боржника – ТзОВ «Львівзахідтрансбуд» по кредитному договору № 9/87/010711 невідновлювальної кредитної лінії від 01 липня 2011 року, укладеному між ПАТ «БМ Банк» та ТзОВ «Львівзахідтрансбуд», за яким останній зобов`язаний до 30.05.2013 року повернути кредит у розмірі 1 269000,00 доларів США.
З долученого до матеріалів справи договору поруки № 9/87/010711-14 від 01 липня 2011 року вбачається, що такий підписаний ОСОБА_1 . Особистим підписом ОСОБА_1 підтвердив, що договір прочитаний ним, відповідає його намірам та досягнутими домовленостями між сторонами, що діють з повним розумінням предмету та змісту договору, а також підтвердив, що на момент укладення договору ознайомлений з усіма умовами кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої-третьої, п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 
Зі змісту позовної заяви  ОСОБА_1  вбачається, що позовні вимоги про визнання недійсним договору поруки №9/87/010711-14 від 01 липня 2011 року він обґрунтовує тим, що цей договір не підписував, підпис, який міститься в оспорюваному договорі йому не належить і як на доказ посилається на висновок експертизи №4133 від 27.12.2013 року, згідно з висновками якої підписи від імені ОСОБА_1 , розташовані в графах «Підпис поручителя» та «Поручитель» перед записом « ОСОБА_2 » в Договорі поруки №9/87/010711-14 від 01.07.11 року, виконані однією особою, не ОСОБА_1 , а іншою особою.
Зазначена експертиза призначалася ухвалою Франківського районного суду м.Львова у справі №465/3050/13-ц за позовом ПАТ «БМ-Банк» до ТзОВ «Західтрансбуд», ДП «Цемекс –Бетон», ТзОВ «Матч- Пргоноз», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
З матеріалів цивільної справи №465/3050/13-ц безспірно вбачається, що експертом досліджувався примірник договору поруки №9/87/010711-14 від 01 липня 2011 року між ПАТ «БМ Банк», ОСОБА_1 та ТзОВ «Львівзахідтрансбуд», який долучався до матеріалів справи за клопотанням представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 (справа № №465/3050/13-ц, том 1 а.с. 123, 124-127).
Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції відхилив висновок судово-почеркозначої експертизи № 4133 від 27 грудня 2013 року, мотивуючи це тим, що при проведенні згаданої судово – почеркознавчої експертизи експертом порушено вимоги Інструкції про призначення та проведення судових експертиз, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5, відповідно до якої, а саме, п.1.3 глави 1 розділу I, при проведенні почеркознавчих експертиз для проведення досліджень орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), повинен(на) надати експерту вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації, однак з висновку судово-почеркозначої експертизи № 4133 від 27 грудня 2013 року вбачається, що при проведенні експертизи, як порівняльний матеріал, Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз використано вільні зразки підписів ОСОБА_1 .
Задовольняючи частково касаційну скаргу ПАТ «БМ-Банк» та скасовуючи рішення Франківського районного суду м. Львова від 12.09.2014 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 11.12.2015 року у справі № 465/3050/13-ц, у якій була проведена судово – почеркознавча експертиза належності ОСОБА_1 підпису на оригіналі долученого ним оспорюваного договору поруки, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ в ухвалі від 27 травня 2015 року з посиланням на ст. 1 Закону України «Про судову експертизу», п.1.1 розділу 1, п.1.3, п. 1.4 Науково- методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998 року (зі змінами та доповненнями), п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 року №8 «Про судову експертизу в кримінальних та цивільних справах» зазначив, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_1 суди попередніх інстанції виходили з висновків судово – почеркознавчої експертизи, проведеної в межах цієї справи, якою було встановлено, що підпис ОСОБА_1 на договорі поруки належить іншій особі. Проте, судами не взято до уваги заперечення позивача щодо наданого висновку експертизи та клопотання про призначення повторної експертизи з дотриманням порядку її проведення та правил відбору вільних зразків підпису відповідача ОСОБА_1 , в задоволенні якого було відмовлено, яке було обґрунтоване тим, що зразки підпису ОСОБА_1 були надані ним безпосередньо експерту, що суперечить вимогам нормативно-правових документів, якими регламентується порядок підготовки та призначення судових експертиз, зокрема, порядок відібрання вільних зразків почерку при вирішенні питання щодо призначення експертизи. 
Тобто, суд касаційної інстанції зазначив, що суди попередніх інстанцій не взяли до уваги заперечення ПАТ «БМ Банк» щодо наданого висновку експертизи та клопотання ПАТ «БМ Банк» про необхідність призначення повторної експертизи з дотриманням порядку її проведення та правил відбору вільних зразків підпису відповідача ОСОБА_1 .
З матеріалів цивільної справи №462/7663/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «БМ Банк» про визнання недійсним договору поруки №9/87/010711-14 від 01 липня 2011 року, яка перебувала у провадженні Залізничного районного суду м. Львова, за клопотанням позивача ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 07.05.2018 року було призначено судово – почеркознавчу експертизу, на вирішення експертизи поставлені питання: чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 на договорі поруки №9/87/010711-14 від 01.07.2011 року ОСОБА_1 чи іншою особою; чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 на договорі поруки №9/87/010711-14 від 01.07.2011 року навмисно зміненим почерком; чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 на договорі поруки №9/87/010711-14 від 01.07.2011 року з наслідуванням підпису ОСОБА_1 .
З висновку експерта №3483 криміналістичної експертизи з дослідження підписів за матеріалами цивільної справи №462/7663/15-ц, складеного 04.10.2018 року вбачається, що встановити чи підписи від імені ОСОБА_1 , розташовані після слів «Підпис Поручителя» на 1-3 сторінках та в графі «Поручитель ОСОБА_1 » на четвертій сторінці примірника Договору поруки № 9/87/010711-14 від 01 липня 2011 р. виконані самим ОСОБА_1 з намаганням змінити ознаки свого почерку, чи іншою особою з намаганням наслідувати підписи ОСОБА_1 , не виявилось можливим.
Як зазначено у висновку експерта №3483 криміналістичної експертизи з дослідження підписів за матеріалами цивільної справи №462/7663/15-ц, складеного 04.10.2018 року, у примітці, зазначено, що експерту був наданий інший примірник договору поруки №9/87/010711-14 від 01.07.2011 року та експериментальні зразки підписів ОСОБА_1 , але питання відносно справжності підписів ОСОБА_1 в іншому примірнику договору поруки експертом не вирішувалось в зв`язку з несплатою вартості даного почеркознавчого дослідження замовником експертизи.
Отже, експертом при виконанні ухвали Залізничного районного суду м Львова від 07.05.2018 року про призначення судово-почеркознавчої експертизи у даній справі досліджувався підпис поручителя на примірнику договору поруки №9/87/010711-14 від 01.07.2011 року, який надав Залізничному районному суду м. Львова позивач, ПАТ «БМ Банк».
Тобто, при проведенні судово-почеркознавчої експертизи у справі №465/3050/13-ц, за результатами експертного дослідження складено висновок №4133 від 27.12.2013 року, при проведенні експертом досліджувався примірник договору поруки №9/87/010711-14 від 01 липня 2011 року між ПАТ «БМ Банк», ОСОБА_1 та ТзОВ «Львівзахідтрансбуд», який долучався до матеріалів справи за клопотанням представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 . При проведенні судово - почеркознавчої експертизи у справі №462/7663/15-ц, за результатами експертного дослідження складено висновок №3483 від 04.10.2018 року, експертом досліджувався примірник договору поруки №9/87/010711-14 від 01 липня 2011 року між ПАТ «БМ Банк», ОСОБА_1 та ТзОВ «Львівзахідтрансбуд», який долучався до матеріалів справи за клопотанням представника ПАТ «БМ Банк», де зберігався цей примірник договору.
З огляду на вищенаведене, враховуючи неоднакові висновки судово-почеркознавчої експертизи у справі №465/3050/13-ц (за результатами експертного дослідження складено висновок №4133 від 27.12.2013 року) та висновки судово-почеркознавчої експертизи у справі №462/7663/15-ц (за результатами експертного дослідження складено висновок №3483 від 04.10.2018 року), те, що предметом дослідження цих експертиз був підпис поручителя на оригіналі договору поруки №9/87/010711-14 від 01 липня 2011 року між ПАТ «БМ Банк»,  ОСОБА_1  та ТзОВ «Львівзахідтрансбуд», примірники якого, в першому випадку, долучалися судом за клопотанням  ОСОБА_1 , в іншому випадку, ПАТ «БМ Банк», з огляду на недотримання експертом при проведенні експертизи у справі №465/3050/13-ц (за результатами експертного дослідження складено висновок №4133 від 27.12.2013 року), встановленого законом порядку проведення експертизи та правил відбору вільних зразків підпису відповідача ОСОБА_1 , про що зазначено в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27.05.2015 року, враховуючи обґрунтування ОСОБА_1 позовних вимог про визнання недійсним договору поруки висновком судово-почеркознавчої експертизи №4133, складеним 27.12.2013 року, який надано у іншій справі та проведення експертизи підпису поручителя на оригіналі договору поруки №9/87/010711-14 від 01 липня 2011 року, наданого на дослідження ОСОБА_1  у іншій справі, а саме, у справі №465/3050/13-ц, яка перебуває у провадженні Франківського районного суду м. Львова, враховуючи те, що за результатами проведення експертизи, призначеній у справі №462/7663/15-ц, експерт зазначив, що не виявилось можливим встановити чи підписи від імені ОСОБА_1  на примірнику договору поруки виконані самим  ОСОБА_1 , і такі висновки різняться з висновками експертизи, призначеній у іншій справі №465/3050/13-ц, за результатами експертного дослідження складено висновок №4133 від 27.12.2013 року, враховуючи доводи апелянта ОСОБА_1 , який в апеляційній скарзі просив про призначення додаткової судово - почеркознавчої експертизи а також з огляду на те, що для з`ясування зазначених обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення справи, необхідні спеціальні знання, суд апеляційної інстанції ухвалою від 10.08.2020 року призначив у даній справі судово-почеркознавчу експертизу підписів поручителя на договорі поруки №9/87/010711-14 від 01 липня 2011 року, примірник якого надано ОСОБА_1 та примірник якого надано ПАТ «БМ Банк».
На вирішення експертизи поставлено питання:
1.чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 на договорі поруки №9/87/010711-14 від 01.07.2011 року, примірник якого надано Франківському районному суду м. Львова Жмурком Я.В. (цивільна справа №465/3050/13-ц, т.1 а.с. 124 - 127) та примірник якого надано ПАТ «БМ Банк» Залізничному районному суду м. Львова (справа №462/7663/15-ц, т.1 а.с. 188-191) ОСОБА_1 чи іншою особою;
2.чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 на договорі поруки №9/87/010711-14 від 01.07.2011 року, примірник якого надано Франківському районному суду м. Львова Жмурком Я.В. (цивільна справа №465/3050/13-ц, т.1 а.с. 124 - 127) та примірник якого надано ПАТ «БМ Банк» Залізничному районному суду м. Львова (справа №462/7663/15-ц, т.1 а.с. 188-191) навмисно зміненим почерком; 
3.чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 на договорі поруки №9/87/010711-14 від 01.07.2011 року, примірник якого надано Франківському районному суду м. Львова Жмурком Я.В. (цивільна справа №465/3050/13-ц, т.1 а.с. 124 - 127) та примірник якого надано ПАТ «БМ Банк» Залізничному районному суду м. Львова (справа №462/7663/15-ц, т.1 а.с. 188-191) з наслідуванням підпису ОСОБА_1 .?
Витрати на проведення судово-почеркознавчої експертизи покладено на ОСОБА_1 .
Матеріалами справи безспірно підтверджується, що судові засідання з розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 червня 2019 року призначалися в суді апеляційної інстанції на 09 грудня 2019 року, 24 лютого 2020 року, 27 квітня 2020 року, 05 червня 2020 року, 31 липня 2020 року, однак ні ОСОБА_1 , ні його представник в судові засідання не з`являлися, не скористалися своїм правом надати пояснення на підтримання доводів апеляційної скарги та клопотання про призначення додаткової судово-почеркознавчої експертизи, незважаючи на те, що ОСОБА_1 належним чином повідомлявся про судові засідання шляхом направлення судових повісток-повідомлень на вказану ним поштову адресу, а також направлення SMS-повідомлень, отримання яких підтверджується, зокрема довідкою про доставку SMS (т. 2 а.с. 136) направлення судових повісток-повідомлень на електронну адресу апелянта та повідомлення його про призначені судові засідання через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади.
25 вересня 2020 року на адресу Львівського апеляційного суду надійшов лист Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 19/114/10-7-19466 від 21.09.2020 року з рахунком-фактурою на оплату за проведення судової почеркознавчої експертизи, яким попереджено, що при відсутності оплати протягом 30-днів на зазначені реквізити, ухвала Львівського апеляційного суду від 10 серпня 2020 року буде виконана у формі «повідомлення про неможливість проведення експертизи».
07 жовтня 2020 року копію листа Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 19/114/10-7-19466 від 21.09.2020 року разом з рахунком фактурою № 20-446 від 18.09.2020 року надіслано ОСОБА_1 та його представнику ОСОБА_4 .
Вищезазначені документи ОСОБА_1 та ОСОБА_4 отримали 28 жовтня 2020 року та 22 жовтня 2020 року відповідно, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень № 7900825480281 а № 7900825370761 (т. а.с. 199-200).
Однак апелянт не здійснив оплати запроведення судово-почеркознавчої експертизи, про проведення якої він просив в апеляційній скарзі на підтвердження її доводів, що свідчить про його ухилення від проведення такої.
19 листопада 2020 року на адресу Львівського апеляційного суду надійшло повідомлення Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 10/7/784 від 06.11.2020 року про неможливість проведення судової експертизи у зв`язку з тим, що кошти за її проведення в сумі 900,48 грн. на рахунок Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України не надходили.
Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Зважаючи на те, що ОСОБА_1 оспорює договір поруки саме з підстав неналежності йому підпису на оспорюваному договорі поруки, враховуючи важливість встановлення належності ОСОБА_1 підпису на оспорюваному ним договорі поруки, оскільки саме з цих підстав оспорюється договір поруки, беручи до уваги і ту обставину, що судово-почеркознавчі експертизи призначалися саме за його клопотанням, неоплата ним вартості судово-почеркознавчої експертизи в суді апеляційної інстанції, а також в суді першої інстанції в частині проведення дослідження щодо належності йому підписів на договорі поруки, свідчить про неодноразові ухилення ОСОБА_1 від встановлення фактів, що мають значення для розгляду справи та потребують спеціальних знань, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем в супереч вимогам ст. 81 ЦПК України не доведено належними та допустимими доказами, що підпис на оспорюваному договорі поруки №9/87/010711-14 від 01.07.2011 року, йому не належить. 
За вищенаведеного, колегія суддів погоджується з правильними та обгрунтованими висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання оспорюваного договору поруки №9/87/010711-14 від 01.07.2011 року, недійсним. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 червня 2019 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Постанова складена 12.02.2021 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П. 

Мельничук О.Я.