ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року	Львів	Справа № 161/9844/20 пров. № А/857/15161/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді:                       Курильця А.Р.
суддів:                                             Гінди О.М., Мікули О.І.,
з участю секретаря                         Ратушної М.І.,
                    
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора відділу організації несення служби в м. Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області Матвіюка Сергія Миколайовича, Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,-

суддя в 1-й інстанції - Крупінська С.С.,
час ухвалення рішення – 16.10.2020 року,  
місце ухвалення рішення – м. Луцьк,
дата складання повного тексту рішення – 16.10.2020 року,

                                                   в с т а н о в и в:

У червні 2020 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся з позовом до інспектора відділу організації несення служби в м. Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області Матвіюка Сергія Миколайовича (далі – відповідач 1), Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції (далі – відповідач 2) про скасування постанови серії ЕАМ № 2548327 від 18.05.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за ч.1 ст. 122 КУпАП. 
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 жовтня 2020 року позов задоволено. Скасовано постанову по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ЕАМ № 2548327 від 18.05.2020 року відносно позивача за ч.1 ст.122 КУпАП та накладення на нього штрафу у розмірі 255 грн. Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП закрито.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач 2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить зазначене судове рішення скасувати та постановити нове рішення, яким за наявності підстав залишити позовну заяву позивача без розгляду або відмовити в задоволенні позову. 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не надано оцінки та не розглянуто клопотання відповідача 2 про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки позивачем пропущено десятиденний строк звернення до суду та не наведено поважних причин пропуску такого строку. Використання процедури досудового регулювання спору є альтернативним способом захисту порушеного права та не може бути безумовною підставою для визнання причини пропуску строку звернення до суду поважною. 
Згідно ч.4 ст. 229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких мотивів.
Судом встановлено, що згідно постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕAМ № 2548327 від 18.05.2020 року винесеною відповідачем 1, 18.05.2020 року о 10:06 в смт. Маневичі, дорога М-07 Київ-Ковель-Ягодин, 382 км. 400 м., позивач, керуючи транспортним засобом марки Шкода Октавія А-5, д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожньої розмітки 1.12 стоп-лінія, а саме здійснив рух без зупинки перед стоп-лінією на даній ділянці дороги, чим порушив п. 34 ПДР України та вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила)
П. 1.9. Розділу 1 Правил визначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Як вбачається, зі змісту ст. 251 КУпАП та ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в зазначеній справі є будь - які фактичні дані, на основі яких компетентним органом (посадовою особою)/судом встановлюється наявність чи відсутність обставин, що мають значення для справи, в тому числі винність особи, обставини, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту частини 1 статті 73 КАС України слідує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. З матеріалів позовної заяви вбачається, що предметом доказування у даній справі є протиправність оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за фактичне вчинення адміністративного правопорушення та її скасування.
Позивач факт вчинення ним адміністративного правопорушення заперечив. Вказує, що він здійснив зупинку перед дорожнім знаком 2.2 і після повної зупинки продовжив рух на обочину дороги, яка являє собою асфальтовану площадку, до стоп-лінії він не доїхав , тобто, вимоги п. 1.12 він не порушував.
Колегія суддів зазначає, що посилання відповідачів на оскаржувану постанову як на беззаперечний доказ вчинення позивачем правопорушення є помилковим, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Лише фіксація вчинення адміністративного правопорушення позивача, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі. Однак, відповідачами не надано будь-яких відеозаписів чи фотофіксації правопорушення, а отже суду не видається за можливе встановити, що позивачем справді було порушено ПДР.
Згідно приписів ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Статтею 280 КпАП України визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Оскаржувана постанова не містить посилання на жоден доказ вчинення позивачем згаданого адміністративного порушення та таких не було надано суду.
Візуальне спостереження за дотриманням ПДР працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.
Отже, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення.
З наданих відповідачами пояснень апеляційний суд не може встановити факт порушення позивачем ПДР.
Щодо заперечення відповідача 2 про пропуск позивачем строку звернення до суду із позовом апеляційний суд зазначає наступне.
Право громадянина на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.
Відповідно до ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч.4 ст. 122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Норма ст. 288 КУпАП передбачає, що постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.
Тобто позивачу надано право вибору способу оскарження – або у вищестоящий орган або у суд, в порядку, встановленому КАС України.
Встановлюючи альтернативні способи захисту порушених прав законодавець передбачає наявність у особи права вибору яким саме способом їй захистити свої права, проте, незалежно від обраного способу право звернутися до суду не може бути обмежено чи скасовано.
Таким чином, якщо особа обрала досудовий спосіб захисту порушеного права та їй було відмовлено в такому захисті, вона може звернутись до суду, який не може відмовити в доступі з мотивів, що спочатку було обрано досудовий спосіб вирішення спору.
Суд також враховує, що оскаржувана постанова винесена 18.05.2020 року, із скаргою до вищестоящого органу позивач звернувся 26.05.2020 року, тобто в десятиденний термін, відповідь надана 11.06.2020 року, яку позивач отримав засобами поштового зв`язку 15.06.2020 року.
Позов до суду було подано 19.06.2020 року.
З наведеного вбачається, що позивач добросовісно скористався своїм правом на захист, оскаржив рішення в найкоротші строки, а тому апеляційний суд не вважає що ним пропущено строки на звернення до суду, встановлені чинним законодавством. 
Відповідно до ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Враховуючи те, що судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, надано їм належну правову оцінку та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального права, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду чи залишення позовної заяви без розгляду.
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду  -  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 229,272,286,308,315,316,321,322,325 КАС України, суд, -
           
                                                 п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 жовтня 2020 року у справі № 161/9844/20 – без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не підлягає оскарженню. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 20 січня 2021 року