ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року                                         Справа №906/460/20 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючий суддя Дужич С.П.,
суддя Миханюк М.В., 
 суддя Саврій В.А. 

при секретарі  судового засідання Ільчук Н.О. 
за участю представника позивача в режимі відеоконференції поза межами  приміщення суду - Кисіль Т.В. (довіреність №14-332 від 22.12.2021);
відповідача - не з`явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами  приміщення суду апеляційну скаргу АТ "НАК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Житомирської області від 21 грудня 2020 року, суддя Машевська О.П., м. Житомир, повний текст складено 22 грудня 2021 року, у справі  
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Комунального підприємства "Озерне" Новогуйвинської селищної ради
про стягнення 430 368,28 грн. (заява позивача від 03.06.2020 року за №14/4-3785-20 про зменшення розміру позовних вимог)
Судом роз`яснено представнику позивача права та обов`язки, передбачені ст. ст. 42, 46 ГПК України. Клопотання про відвід суддів не заявлялось.

ВСТАНОВИВ:
04 травня 2020 року, АТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом до КП "Озерне" Новогуйвинської селищної ради (з урахуванням прийнятої до розгляду заяви про зменшення розміру       позовних вимог) про стягнення 430 368,28 грн., з яких: 198 902,36 грн. - пені, 77 589,28 грн. - 3% річних 153 876,64 грн. - інфляційних втрат, за прострочення оплати поставленого природного газу за договором №5099/1718-ТЕ-10 постачання природного газу від 14 вересня 2017 року.
21 грудня 2020 року, рішенням Господарського суду Житомирської області було частково задоволено позов АТ "НАК "Нафтогаз України" до КП "Озерне" Новогуйвинської селищної ради про стягнення 430 368,28 грн. (з урахуванням заяви №14/4-3785-20 від 03 червня 2020 року про зменшення розміру позовних вимог), та стягнуто з відповідача на користь позивача 99 451,18 грн. - пені (зменшеної на 50%), 44 042,97 грн. - 3% річних, 88 551,14 грн. - інфляційних втрат і 4 972,44 грн. - судового збору.
Також, рішенням було відмовлено у стягненні 99 451,18 грн. - пені, 33 546,31 грн. - 3% річних та 65 325,50 грн. - інфляційних втрат.
Крім того, рішенням було стягнуто з АТ "НАК "Нафтогаз України" на користь КП "Озерне" Новогуйвинської селищної ради 9 000,00 грн. - витрат на професійну правничу допомогу адвоката і відмовлено відповідачу у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 1 000,00 грн. 
АТ "НАК "Нафтогаз України", у своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 198 322,99 грн., з яких 99 451,18 грн. - пені, 33 546,31 грн. - 3% річних та 65 325,50 грн. - інфляційних втрат (нарахованих за прострочення оплати проведеної згідно Порядку №256, в редакції чинній   з 01 січня 2018 року) та постановити нове судове рішення, яким позов задоволити на загальну суму  430 368,28 грн. (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог), вважаючи, що прийняті судом висновки не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального права, оскільки проведення розрахунків за поставлений природний газ відповідно до Порядку №256 в редакції, чинній   з 01 січня 2018 року, є такими, що не звільняють відповідача від обов`язку сплатити 3% річних та інфляційних втрат за прострочення оплати за цим Порядком.
При зменшенні розміру пені суд повинен був, але не врахував майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні та не лише майнові, але й інші інтереси обох сторін.
КП "Озерне" у своєму відзиві на апеляційну скаргу вважає подану апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм матеріального і процесуального права, оскільки оплата поставленого природного газу коштами, отриманими на підставі   Порядку КМУ №256, в редакції чинній з 01 січня 2018 року, змінює порядок, строки та розмір розрахунків з АТ "НАК "Нафтогаз України".
Вважає, що внесеними   постановами Кабінету міністрів України №951   від 08 листопада 2017 року та   №114 від 21 лютого 2018 року до   постанови Кабінету міністрів України №256 від 04 березня 2002 року, запроваджено новий порядок проведення розрахунків з газопостачальною організацією   за використаний природний газ для виробництва теплової енергії для надання послуг з централізованого опалення та гарячої води населенню, яке   користується       пільгами   та житловими   субсидіями, який вже не передбачає оформлення спільних протокольних рішень, однак Порядок, затверджений   постановою Кабінету міністрів України №256 від 04 березня 2002 року, фактично змінює порядок та строки проведення розрахунків за поставлений природний газ, ніж передбачений сторонами у Договорі, тому позивач неправомірно здійснив нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суми, оплачені підприємством за   постановою Кабінету міністрів України №256   від 04 березня 2002 року за період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року. 
Також, вважає, що правовідносини відносно проведення розрахунків між сторонами в частині розміру пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача, зазнають імперативного регулюючого впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг і субсидій, соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. Тому, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства.
Беззаперечним вважає факт затримки держави у виділенні підприємству коштів на часткове покриття вартості енергоносіїв, спожитих пільговими категоріями споживачів теплової енергії та гарячої води у жовтні-грудні 2017 року, оскільки такі кошти надійшли лише у лютому-березні 2018 року. Однак факт затримки (прострочення) виробника теплової енергії у перерахуванні цих коштів на рахунки АТ "НАК "Нафтогаз України" для погашення боргу за поставлений в цей період природний газ для виробництва енергоносіїв - відсутній.
Додатково Комунальне підприємство просить, при ухваленні рішення, врахувати правові висновки Верховного Суду у справах №910/12833/19, №907/516/19, №917/1485/19, щодо необґрунтованості розрахунку позовних вимог "Нафтогаз України" про стягнення 3% річних та інфляційних втрат на суми, отримані теплопостачальною   організацією згідно з Порядком №256, в редакції чинній з 01 січня 2018 року.

27 січня і 15 лютого 2021 року, ухвалами Північно-західного апеляційного господарського суду було відкрито апеляційне провадження за скаргою АТ "НАК "Нафтогаз України" та призначено її розгляд на 17 березня 2021 року в режимі відеоконференції з представником АТ "НАК "Нафтогаз України" поза межами приміщення суду.
17 березня 2021 року, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду у судовому засіданні було оголошено перерву до 30 березня 2021 року.
В судове засідання представник відповідача не з`явився, хоча був завчасно повідомлений про час і місце судового розгляду, на що вказує повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення. Заяв про відкладення судового засідання не надходило.
Відповідно до ч.12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки останній був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Крім того, ухвалою апеляційного суду від 17 березня 2021 року явка представників сторін обов`язковою не визнавалась.
30 березня 2021 року, в судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого, пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила, що:
14 вересня 2017 року, між ПАТ "НАК "Нафтогаз України", як постачальником, та КП "Озерне" Новогуйвинської селищної ради (надалі – КП "Озерне"), як споживачем, було укладено Договір №5099/1718-ТЕ-10 постачання природного газу, згідно умов якого постачальник   зобов`язався поставити споживачу у 2017-2018 роках природний газ по ціні 5 930,40 грн. з ПДВ за 1000 м3, а споживач оплати його на умовах цього договору та використати виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (далі -   Договір   №5099/1718-ТЕ-10).
Згідно абз.1 п.6.1 Договору №5099/1718-ТЕ-10, остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
За умовою абз.2 п.6.1 Договору №5099/1718-ТЕ-10, що діяла до 01 січня 2018 року, укладення договору про організацію взаєморозрахунків та підписання сторонами спільних протокольних рішень згідно з Порядком №20, не змінюють       строки та умови розрахунків за цим договором.
За п.6.3 цього Договору, кошти за отриманий природний газ споживач зобов`язується перераховувати на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника   своєчасно та у повному обсязі зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання в будь-якому випадку, навіть у разі недостатності   на ньому коштів для своєчасної оплати використаного природного газу.
Пунктами п.п.8.2 та 8.3 Договору №5099/1718-ТЕ-10, сторонами встановлені підстави та умови відповідальності   споживача   за невиконання порядку своєчасної та повної оплати поставленого природного газу та передбачають сплату пені та платежів,   відповідно до   ст. 625 ЦК України, нарахованих на всю суму заборгованості за цим договором. Нарахування пені не здійснюється на суми, проведені згідно з Порядком №20.   (п.10.3 Договору   №5099/1718-ТЕ-10).
Строк дії Договору в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 року до 31 травня 2018 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п.12.1 в редакції Додаткової   угоди   №2 від 03 квітня 2018 року).
15 січня 2018 року,   Додатковою угодою №1 до Договору №5099/1718 постачання природного газу від 14 вересня 2017 року сторони, виклали абзац 3 п.6.1   Договору такій редакції "Сторони погодили, що з урахуванням п.11.3 цього договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим   постановою КМУ №256 від 04 березня 2002 року, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором". (т.1 а.с.28-29)
Також сторони Додатковою угодою №1 викладено п.п.8.2, 8.3 в такій редакції:
"8.2 У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до   постанови КМУ №256 від 04 березня 2002 року".
"8.3 Сторони погодили, що з урахуванням п.11.3 цього Договору, підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не   профінансованих   пільг   і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування   видатків   місцевих бюджетів на здійснення заходів   з виконання державних програм   соціального захисту населення та за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим   постановою КМУ№256 від 04 березня 2002 року   не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно   до   статті 625 ЦК України, нараховані       на всю суму заборгованості за цим Договором".
01 квітня 2018 року, Додатковою угодою №2 до Договору №5099/1718  постачання природного газу сторони узгодили обсяги поставки природного газу в період з 01 квітня по 31 травня 2018 року. (т.1 а.с.30)
На виконання Договору №5099/1718-ТЕ-10, АТ "НАК "Нафтогаз України" поставило КП "Озерне" природний газ за актами приймання-передачі природного газу:
- від 31 жовтня 2017 року - 85,514 тис. м3; 
- від 30 листопада 2017 року - 253,029 тис. м3;
- від 31 грудня 2017 року - 308,904 тис. м3;
- від 31 січня 2018 року - 378,478   тис. м3;
- від 28 лютого 2018 року - 361,478   тис. м3;
- від 31 березня 2018 року - 341,272   тис. м3;
- від 31 квітня 2018 року - 9,810 тис. м3, а всього на загальну суму 10 309 911,45 грн. (т.1 а.с.37-37)       
Розрахунки за отриманий природний газ КП "Озерне" у розмірі 10 309 911,45 грн. проведено у період з 28 грудня 2017 року по 19 грудня   2018 року.
У платіжних дорученнях про   призначення платежу   зазначалось:       
- погашення заборгованості за газ природний спожитий по дог. №5099/1718-ТЕ-10;       
- оплата здійснена у відповід. постанови КМУ №256 від 04 березня 2002р. за природний газ, договір від 14 вересня 2017 року №5099/1718-ТЕ-10;       
- оплата за природний газ для виробництва теплової енергії згідно договору №5099/1718-ТЕ-10 від 14 вересня 2017 року Тендер не передбачено;       
- суб. що над.із сп.ф.д.б.від доп.КМУ від 14 лютого 18 №110; зг.дог.№125/ від 31 жовтня 2018 року, для погаш.пр.г.за 2018 рокузг.з дог.від 14 вересня 17 №5099/1718-ТЕ-10. (т.1 а.с.39, 41-244)
04 травня 2020 року, АТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом до КП "Озерне" Новогуйвинської селищної ради про стягнення 548 788, 82 грн., з яких 262 350,13 грн. - пені, 91 822,80 грн. - 3% річних, 194 615,89 грн. - інфляційних втрат, за прострочення оплати поставленого природного газу за Договором №5099/1718-ТЕ-10 постачання природного газу від 14 вересня 2017 року. (т.1 а.с.1-7)
КП "Озерне", у відзиві на позов та письмових поясненнях від 30 червня 2020 року, наводить свої контрозрахунки пені, одночасно звертаючись до суду з клопотанням про її зменшення на 90%.(т.2 а.с.163-164)
Також, заявило, що у складі судових витрат очікує понести витрати на професійну правничу допомогу, надану адвокатом Приведьоном В.М. відповідно до укладеного Договору про надання правничої допомоги №11 та Додаткової угоди №7 від 15 травня 2020 року, урозмірі 10 000,00 грн. 
03 червня 2020 року, АТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Житомирської області з заявою про зменшення розміру       позовних вимог до загальної суми 430 368,28 грн., з яких: 198 902,36 грн. - пеня, 77 589,28 грн. - 3% річних 153 876,64 грн. - інфляційні втрати. (т.2 а.с.178-180) 
07 липня 2020 року, ухвалою Господарського суду Житомирської області було прийнято   до розгляду заяву АТ "НАК "Нафтогаз України" про зменшення розміру позовних вимог з суми 548 788,82 грн. до суми 430 368,28 грн. (т.2 а.с.226)
07 липня 2020 року, АТ "НАК "Нафтогаз України"   у відповіді на відзив заперечило проти заявленої відповідачем суми витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн. (т.2 а.с.220-224)
21 липня 2020 року, КП "Озерне" у запереченні на відповідь на відзив, визнало заявлену до стягнення пеню в розмірі 198 902,36 грн., нараховану на суму боргу, погашену власними коштами підприємства, однак просить зменшити розмір пені на 90% - до 19 890,23 грн. на підставі   ст. 233 ГК України   та   ст. 551 ЦК України.       Також погоджується з вимогами позивача про стягнення 44 042,97 грн. - 3% річних та 88 551,14 грн. - інфляційних втрат, нараховані на суму боргу, погашену власними коштами підприємства. (т.2 а.с.237-245)
Також зазначило, що не визнає нараховані 3% річних та інфляційні втрати   на   суми оплат, проведених підприємством відповідно до Порядку №256 в редакції, чинній з 01 січня 2018 року -   на суму 33 546,31 грн. та   65 325,50 грн.,       відповідно.
10 вересня 2020 року, АТ "НАК "Нафтогаз України" подало до Господарського суду Житомирської області клопотання про відмову у задоволенні клопотання КП "Озерне" про зменшення розміру пені на 90% від заявленої обґрунтовано суми. (т.2 а.с.247)
21 грудня 2020 року, рішенням господарського суду Житомирської області було частково задоволено позов АТ "НАК "Нафтогаз України" до КП "Озерне" Новогуйвинської селищної ради про стягнення 430 368,28 грн., та стягнуто з відповідача на користь позивача 99 451,18 грн. - пені (зменшеної на 50%), 44 042,97 грн. - 3% річних, 88 551,14 грн. - інфляційних втрат і 4 972,44 грн. - судового збору. (т.3 а.с.88-100)
Також, рішенням було відмовлено у стягненні 99 451,18 грн. - пені, 33 546,31 грн. - 3% річних та 65 325,50 грн. - інфляційних втрат.
Крім того, рішенням було стягнуто з АТ "НАК "Нафтогаз України" на користь КП "Озерне" Новогуйвинської селищної ради 9 000,00 грн. - витрат на професійну правничу допомогу адвоката та відмовлено відповідачу у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката в 1 000,00 грн. 

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід частково задоволити з огляду на наступне.
Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.
Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа   вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.
Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. 
Згідно ч.ч.1-3   ст.12 Закону України "Про ринок природного газу"       постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і   Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.
Відповідно до   ст. 712 ЦК України,   за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Як встановлено з матеріалів справи, 14 вересня 2017 року, між ПАТ "НАК "Нафтогаз України", як постачальником, та КП "Озерне", як споживачем, було укладено Договір   №5099/1718-ТЕ-10 постачання природного газу, згідно умов якого постачальник   зобов`язався поставити споживачу у 2017-2018 роках природний газ вартістю 5 930,40 грн. з ПДВ за 1000 м3, а споживач оплати його на умовах цього договору та використати виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.
На виконання Договору №5099/1718-ТЕ-10, АТ "НАК "Нафтогаз України" поставило КП "Озерне" природний газ на загальну суму 10 309 911,45 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.
КП "Озерне" за період з 28 грудня 2017 року по 19 грудня   2018 року за отриманий природний газ розрахувалось за Договором №5099/1718-ТЕ-10 в повному обсязі, що сторонами не заперечується.
Розрахунки за отриманий природний газ здійснювались:
- 3 828 369,16 грн. - власними коштами підприємства, в тому числі в Порядку       №217   у період з 28 грудня 2017 року по 19 грудня 2018 року;
- 778 700,00 грн. - коштами на підставі Договору №125/110 про організацію взаєморозрахунків щодо використання субвенції   з державного бюджету від 31 жовтня 2018 року - одним платежем 30 листопада 2018 року;
- 5 702 842,29 грн. - коштами, проведеними КП "Озерне" відповідно до Порядку       №256 від 04 березня 2020 року у період з 02 лютого по 27 листопада 2018 року.
Кошти, у розмірі 5 702 842,29 грн., згідно Порядку №256 у 2018 році здійснювались у розмірах: 02 лютого - в сумі 695 357,71 грн.; 28 лютого - в сумі 458 082,68 грн.; 29 березня - в сумі 2 785 432,12 грн.; 26 квітня - в сумі 643 921,08 грн.; 30 травня - в сумі 690 625,56 грн.; 27 червня - в сумі 65 827,68 грн.; 30 липня - в сумі 106 808,47 грн.; 29 серпня - в сумі 76 919,50 грн.; 27 вересня - в сумі 73 476,44 грн.; 30 жовтня - в сумі 42 864,78 грн.; 27 листопада - в сумі 63 526,27 грн.
Судом першої інстанції встановлено, що кошти, які отримувались за цим Порядком:
- 02 лютого 2018 року в сумі 406 462,17 грн.   зараховано постачальником   на часткове   погашення основного боргу за поставлений природний газ у жовтні 2017 року;
- 02, 28 лютого та 29 березня 2018 року, в сумі 288 895,54 грн.,   458 082,68 грн. та 753 584,96 грн., відповідно,   зараховано постачальником   на   часткове погашення основного   боргу за поставлений природний газ   в   листопаді 2017 року;
- 29 березня 2018 року в сумі 1 831 924,28 грн.   зараховано постачальником   на погашення суми основного боргу за поставлений природний газ у грудні 2017 року. (т.1 а.с.11-17) 
В обґрунтування підстав для стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат позивач посилається на здійснення відповідачем платежів з порушенням термінів оплати, визначених п.6.1 Договору №5099/1718-ТЕ-10.
Приписами ст.ст.525,   526 ЦК України,   ст.193 ГК України   встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього   Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.
Згідно з ч.1   ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Пунктом 6.1. Договору №5099/1718-ТЕ-10, з урахуванням Додаткової угоди №1 від 15 січня 2018 року, передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
З урахуванням п.11.3 Договору №5099/1718-ТЕ-10, укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим   постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04 березня 2002 року, не змінює строків та умов розрахунків за цим Договором.
Приписами ст. 611 ЦК України   та   ст. 230 ГК України   встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Частиною 2 ст. 625   ЦК України,   передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.
Необхідною умовою для застосування штрафних санкцій та відповідальності за прострочку виконання грошового зобов`язання є факт невиконання або виконання зобов`язання з порушенням строків.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції врахував, що положення Порядку №217 не обмежують теплопостачальні організації у можливості виконати свої договірні зобов`язання з оплати за отриманий природний газ за договорами постачання, укладеними з гарантованими постачальниками природного газу, шляхом перерахування на такий спеціальний рахунок власних коштів, отриманих від господарської діяльності.
Також, положення Порядку №217 не змінюють порядку розрахунків теплопостачальної організації та гарантованого постачальника газу за договором постачання природного газу, не позбавляють теплопостачальну організацію, як споживача природного газу, можливості впливати на їх своєчасність і не виключають застосування до відповідача-споживача відповідальності, передбаченої умовами договору у вигляді пені за прострочення оплати вартості отриманого природного газу, а також відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку ч.2   ст. 625 ЦК України   у вигляді сплати 3% річних та інфляційних втрат.
Вищезазначені положення дали суду підстави дійти висновку про підставність позову в частині стягнення пені   в сумі 198 902,36 грн.,   3% річних в сумі 44 042,97 грн. та інфляційних втрат в сумі 88 551,14 грн., що нараховані за прострочення розрахунків   за поставлений природний газ за Договором       №5099/1718-ТЕ-10   власними коштами підприємства, в тому числі через механізм Порядку   №217   у період з 28 грудня 2017 року по 19 грудня 2018 року, включно, а тому правомірно стягнув з відповідача вищезазначений розмір 3% річних та інфляційних втрат, а пеню зменшив на 50% - до 99 451,18 грн., на підставі ст. 233 ГК України і ст. 551 ЦК України.
В той же час, погодившись з доводами відповідача, місцевий господарський суд відмовив у задоволенні позову в частині стягнення   3% річних   у розмірі 33 546,31 грн. та інфляційних втрат у сумі 65 325,50 грн.,   що нараховані на суми оплат, проведених підприємством відповідно до Порядку   №256 в редакції, чинній з 01 січня 2018 року для розрахунків   за поставлений природний газ   за Договором №5099/1718-ТЕ-10.
Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування до відповідача відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання з огляду на те, що останній не міг впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем. Вказане обумовлене тим, що розрахунки за отриманий природний газ здійснювались з урахуванням   Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим   постановою КМУ від 04 березня 2002 року №256, чинній з 01 січня 2018 року.
АТ "НАК "Нафтогаз України", не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції у цій частині, а також щодо наявності підстав зменшення пені на 50%, у своїй апеляційній скарзі, посилаючись на неправомірність таких висновків судом першої інстанції, зазначив, що чинний з 01 січня 2018 року механізм Порядку №256   не змінює   договірний порядок та строки здійснення розрахунків між сторонами, а   порушення державою обов`язку перед теплопостачальною організацією   щодо своєчасних   розрахунків по субвенціям не звільняє останню   від відповідальності перед постачальником   природного газу   за прострочення виконання зобов`язання з його оплати на підставі ч.2   ст. 625 ЦК України. Крім того, механізм Порядку №256, в редакції чинній з 01 січня 2018 року, не регулює господарські правовідносини між сторонами, які виникли до набрання цієї редакцією чинності, оскільки цей Порядок не містить застереження про поширення його дії на правовідносини, що склалися до 01 січня 2018 року.
Аналогічні правові висновки наведено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 12 березня 2019 року  у справі   №910/3657/18, від 22 листопада 2019 року №916/2286/18, а також від 28 листопада 2019 року по справі №925/74/19
КП "Озерне", вважає релевантними для   врахування при вирішенні спору в цій частині правові висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені у справах №924/296/18, №904/1210/18 та №903/918/19, що незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного), застосування і чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.
Відповідно   до   ст. 269 ГПК України, переглядаючи в апеляційному порядку судові   рішення, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції з наступних підстав.
Пунктом 4 Порядку №256 фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою КМУ №256   від 04 березня 2002 року передбачено, що перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов`язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій, допомоги та компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян.
Відповідно до п.8 Порядку №256 розрахунки за надані пільги та субсидії на оплату природного газу, послуг з транспортування, розподілу та постачання природного газу, тепло, водопостачання і водовідведення з підприємствами-надавачами здійснюються на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті в органах Казначейства, а за електроенергію на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті в уповноваженому банку.
Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють протягом двох операційних днів розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг теплопостачання і т. д.
Наведене вказує на те, що Порядок №256 регулює розрахунки між головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів та постачальниками послуг в частині виділення пільг та житлових субсидій населенню на оплату природного газу.
І лише після отримання таких коштів, відповідач перераховує їх на рахунки продавця без участі останнього у погодженні цих сум.
Порядком не передбачено умов, щодо зміни порядку та строків здійснення розрахунків між сторонами договору, а встановлюється виключно порядок визначення сум щодо пільг та субсидій населенню на оплату природного газу та послуг теплопостачання, що можуть бути відшкодовані з державного бюджету, та порядок їх зарахування на рахунки постачальника цих послуг.
Порушення державою обов`язку перед надавачами послуг щодо розрахунків по пільгам та субсидіям населення, не звільняє відповідача від відповідальності за прострочення договірних зобов`язань у вигляді пені, 3% річних та інфляційних втрат, а тому висновок місцевого господарського суду про те, що погашення заборгованості у порядку, визначеному Порядком №256 змінює порядок та строки розрахунків є необґрунтованим, безпідставним та таким, що не відповідають нормам цього Порядку №256 та висновкам Верховного Суду викладеним у постановах від 22 листопада 2019 року №916/2286/18, а також від 28 листопада 2019 року по справі №925/74/19.
Крім того п. 5 Порядку №256 визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів, щомісяця, до 14 числа місяця, що настає за звітним періодом, готують інформацію про суми нарахованих пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, доставки громадянам повідомлень про призначення субсидії та надсилають фінансовим органам райдержадміністрацій, виконавчим органам міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення), об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.
Таким чином, лише у разі звернення постачальника відповідних послуг до головного розпорядника коштів місцевих бюджетів, останні готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад. Тобто, виділення коштів на погашення пільг та житлових субсидій населенню на оплату природного газу залежить виключно від дій самого відповідача.
Отже, виділення коштів з державного бюджету на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату природного газу, послуг теплопостачання можливе лише за умови власного волевиявлення надавача послуг щодо використання бюджетних коштів на погашення заборгованості за Договором, однак не позбавляє відповідача від відповідальності перед позивачем у вигляді стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат (висновки Верхового Суду, викладені в постанові від 12 березня 2019 року по справі № 910/3657/18).
Посилання місцевого господарського суду на судову практику в подібних правовідносинах (постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду №910/12833/19 від 18 листопада 2020 року, №907/516/19 від 17 листопада 2020 року, №907/516/19, постанови 903/918/19 від 16 жовтня 2020 року) є помилковими, оскільки в інших правовідносинах поряд із застосуванням Порядку №256 вчинялись дії з оформлення спільних протокольних рішень щодо погашення заборгованості за рахунок бюджетних коштів. Сторони договору, підписавши спільні протокольні рішення, за уставленою судовою практикою, змінювали строки виконання зобов`язань з основного договору. 
В даному випадку такі дії не вчинялись, а тому відсутні підстави стверджувати неможливість оплати відповідачем отриманого природного газу власними коштами з огляду на застосування Порядку №256, навіть попри те, що суд, проаналізувавши механізм оплат, встановив, що кошти, сплачені за Порядком №256 у 2018 році, АТ "НАК "Нафтогаз України" зараховував в рахунок погашення заборгованості за поставлений природний газ ще у жовтні-грудні 2017 року.
Таким чином, колегія суддів вважає, що застосування розрахунків відповідно до   Порядку №256 жодним чином не впливає порядок виконання зобов`язань сторін за договором постачання природного газу, а тому висновки суду першої інстанції є помилковими.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, відповідач здійснив оплату отриманого природного газу поза межами встановлених договором строків.
Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку штрафних санкцій, колегія суддів констатує його арифметичну правильність та відповідність умовам договору і положенням чинного законодавства. 
Тому, вимоги позивача про стягнення з відповідача 33 546,31 грн. - 3% річних та 65 325,50 грн. - інфляційних втрат, що нараховані на суми оплат, проведених підприємством відповідно до Порядку   №256, в редакції чинній з 01 січня 2018 року, з затримкою розрахунків   за отриманий природний газ   за Договором №5099/1718-ТЕ-10, також, підлягають до задоволення.
Проте, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення клопотанням КП "Озерне" про зменшення розміру нарахованої до стягнення пені до 50%.
Відповідно до ч.1   ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно з збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.
Згідно ч.3   ст. 551 ЦК України, розмір пені може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, який виходячи з інтересів сторін, ступеню виконання зобов`язання боржником, причин неналежного ним виконання зобов`язання, періоду прострочення виконання зобов`язання, наслідків його порушення, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання), а також те, що відповідач є унітарним комунальним підприємством Новогуйвинської селищної       ради, основним видом економічної діяльності відповідача за КВЕД-2010 є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря. На території селища міського типу Озерне відповідач є єдиним виробником теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води усім споживачам, вправі був зменшити розмір заявленої і підставно нарахованої пені на 50% - до 99 451,18 грн., а тому в цій частині апеляційну скаргу АТ "НАК "Нафтогаз "України" слід залишити без задоволення.
При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04 грудня 2018 року у справі №916/65/18, від 03 липня 2019 року у справі №917/791/18, від 22 жовтня 2019 року у справі №904/5830/18, від 13 січня 2020 року у справі №902/855/18, від 27 січня 2020 року у справі №916/469/19, від   04 лютого 2020 року у справі №918/116/19.
Щодо посилань апелянта на те, що суд, зменшуючи розмір пені, не врахував інтереси позивача, розмір його збитків, колегія суддів зазначає, що вирішення питання про зменшення розміру пені є право суду, який враховуючи, що на момент звернення з позовною заявою у відповідача відсутня основна заборгованість перед позивачем, тобто виконання зобов`язання відбулося у повному обсязі, на користь позивача було стягнуто 3% річних та інфляційні втрати у загальному розмірі 231 465,92 грн., які і є захистом його майнового права та інтересу, а також тяжкий майновий стан відповідача, правомірно застосував це право та дійшов висновку про можливість зменшення розміру пені до 99 451,18 грн.
Згідно позиції Конституційного Суду України, рішення №7-рп/2013від 11 липня 2013 року, наявність у кредитора можливості стягувати з споживача надмірні грошові суми у вигляді пені не повинно перетворитися на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Згідно п.2 ч.1   ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, зокрема, має право змінити рішення.
На підставі наведеного, ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши докази, надані сторонами, перевіривши об`єктивність прийняття рішення судом першої інстанції, судова колегія приходить до висновку, що апеляційну скаргу АТ "НАК "Нафтогаз України" слід задоволити частково, а рішення господарського суду Житомирської області від 21 грудня 2020 року в частині нарахування та стягнення 3% річних та інфляційних втрат - змінити і задоволити заявлені позовні вимоги в цій частині у повному обсязі, стягнувши з відповідача на користь позивача 77 589,28 грн. - 3% річних, 153 876,64 грн. - інфляційних  втрат.
Європейський суд з прав людини у справах "Серявін та інші проти України" і "Трофимчук проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (довід). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Згідно ст.ст.   74,   77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ч.1   ст. 123 ГПК України   судові витрати складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.
У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, розподіленню підлягають судові витрати, здійснені сторонами за результатами розгляду справи як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції.
Оскільки, при розгляді справи у суді першої інстанції позивачем   було зменшено розмір позовних вимог    на 118 420,54 грн., то судовий збір склав 6 455,52 грн. (1,5% від нової ціни позову), а 1776,31 грн. - надмірно сплаченого судового збору підлягає поверненню, відповідно до ст. 7 Закону України   "Про судовий збір"       
Зменшення судом розміру пені на 50% не впливає на порядок розподілу судового збору, а враховуючи задоволення позову в іншій частині, слід змінити розподіл між сторонами судових витрат (6455,52 грн.- судового збору у розмірі і 10 000,00 грн. - витрат відповідача   на професійну правничу допомогу адвоката       Приведьона   В.М) та покласти ці суми на відповідача.
Крім того, судові витрати за подачу апеляційної скарги, на підставі ст.ст.       129,   282 ГПК України, у зв`язку з її частковим задоволенням стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 129, 269-275, 277, 281-284 ГПК України, суд,-
                                     
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" Нафтогаз України" - задоволити частково.
Рішення Господарського суду Житомирської області від 21 грудня 2020 року у справі №906/460/20  - змінити в частині стягнення 3% річних і інфляційних втрат.
Резолютивну частину викласти в наступній редакції:
"1.Позов задовольнити частково.
 2. Зменшити розмір пені на 50% із суми пені 198902,36 грн. до суми         99451,18 грн.
 3. Стягнути з Комунального підприємства "Озерне" Новогуйвинської селищної ради (12443, Житомирська область, Житомирський район, смт. Озерне, вул. Авіаційна, 57, ідентифікаційний код 35185011) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720):
- 99 451,18 грн. - пені,
- 77 589,28 грн. - 3% річних,
-153 876,64 грн. - інфляційних  втрат,
- 6 455,52 грн. - судового збору. 
Видати відповідний наказ.
 4. Відмовити у стягненні пені на суму  99 451,18 грн.
 5. Повернути ухвалою суду Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія" Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) з Державного бюджету України судовий збір в  розмірі 1 776,31 грн. 
6. Відмовити Комунальному підприємству "Озерне" Новогуйвинської селищної ради (12443, Житомирська область, Житомирський район, смт. Озерне, вул. Авіаційна, 57, ідентифікаційний код 35185011) у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 10 000,00 грн. та покласти їх на відповідача."
Стягнути з Комунального підприємства "Озерне" Новогуйвинської селищної ради (12443, Житомирська область, Житомирський район, смт. Озерне, вул. Авіаційна, 57, ідентифікаційний код 35185011) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) 2327,72 (дві тисячі триста двадцять сім грн. 72 коп.) грн. - судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно задоволеним вимогам.
Видачу наказу доручити Господарському суду Житомирської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на підставі п.2 ч.3 ст. 287 ГПК України.
Справу №906/460/20 повернути Господарському суду Житомирської області.

     Повний текст постанови складений "31" березня 2021 року.

Головуючий  суддя                                                                      Дужич С.П. 

Суддя                                                                                              Миханюк М.В.  

Суддя                                                                                              Саврій В.А.