ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року		Справа № 161/20085/20 пров. № А/857/5203/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Большакової О.О., Затолочного В.С.,
при секретарі судового засідання – Хомича О.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Виконавчого комітету Луцької міської ради на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 лютого 2021 року (суддя Філюк Т.М., м.Луцьк) у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Луцької міської ради про скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Виконавчого комітету Луцької міської ради (далі – Виконавчий комітет, Міська рада відповідно) в якому просила скасувати постанову адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Міської ради від 26.11.2020 №1350 (далі – Постанова).
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 лютого 2021 року позов задоволено.
Не погодившись із ухваленим судовими рішення, його оскаржив відповідач, який із покликанням на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В доводах апеляційної скарги з посиланням на окремі обставини справи вказує, на помилковість висновків суду першої інстанції про те, що в оскаржуваній Постанові жодним чином не визначено, до якого саме із визначених у статті 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» (далі – Закон №2807-IV) об`єкту благоустрою відноситься земельна ділянка на якій розташовані будівельні матеріали. Однак, у Постанові та у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що будівельні матеріали знаходяться на АДРЕСА_1 . Вказані обставини підтвердили також і свідки за зверненнями яких було проведено огляд вказаної території.
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подала.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних доказів того, що територія, де розміщено будівельні матеріали відноситься до об`єктів благоустрою.
Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.
Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач та її чоловік ОСОБА_2 є власниками квартири спільного заселення АДРЕСА_2 (а.с.42-44).
27.10.2020 старшим інспектором департаменту муніципальної варти Міської ради відділу демонтажів та евакуації відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення №001447 (далі – Протокол), яким зафіксовано, що позивач здійснила складування будівельних матеріалів (щебеню) поблизу будинку №35 по вул.Стефаника у м.Луцьку, чим допустила правопорушення передбачене статтею 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП). У поясненнях по суті порушення позивач вказала, що щебінь призначений для вимостки подвір`я, доски та мінвата на ремонт кухні, яка знаходиться в аварійному стані. Це складено у її подвір`ї під вікном. До Протоколу долучено рапорт та фотокартки місця огляду правопорушення (а.с.24, 29-31).
Повістку про виклик про явку на адміністративну комісію на 12.11.2020 о 14:00 год позивач отримала 27.10.2020 під розписку (а.с.26).
13.11.2020 на адресу ОСОБА_1 рекомендованим листом №4302522466990 було надіслано повістку про розгляд справи на 26.11.2020, яку вона отримала особисто 17.11.2020.
26.11.2020 на засіданні адміністративної комісії Виконавчого комітету, що зафіксовано протоколом №1350 за наслідками розгляду Протоколу, рапорту, фотознімків (3 шт.) вирішено визнати винною та притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого статтею 152 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн (а.с.22).
На підставі викладеного відповідачем прийнято оскаржувану Постанову (а.с.23).
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до статті 152 КУпАП порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
За змістом частини першої статті 1 Закону №2807-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлено, що благоустрій населених пунктів – це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.
Згідно з абзацом 2 частини першої статті 1 Закону №2807-IV благоустрій населених пунктів - це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращення мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.
Відповідно до статті 5 Закону №2807-IV управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово - комунального господарства, Рада міністрів самоврядування Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.
Пунктом 2 частини першої статті 10 Закону №2807-IV передбачено, що до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить затвердження правил благоустрою територій населених пунктів.
У частині першій статті 34 Закону №2807-IV закріплено, що правила благоустрою території населеного пункту - це нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту.
Статтею 12 Закону №2807-IV передбачено, що суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни.
До об`єктів благоустрою населених пунктів відповідно до статті 13 зазначеного Закону №2807-IV належать: 1) території загального користування: парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам`ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики; пам`ятки культурної та історичної спадщини; майдани, площі, бульвари, проспекти; вулиці, дороги, провулки, узвози , проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки; пляжі; кладовища; інші території загального користування; 2) прибудинкові території; 3) території будівель та споруд інженерного захисту територій; 4) території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору. До об`єктів благоустрою можуть належати також інші території в межах населеного пункту.
Громадяни у сфері благоустрою населених пунктів згідно із статтею 17 Закону №2807-IV зобов`язані, зокрема, утримувати в належному стані об`єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту, прилеглу до цих об`єктів територію; дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів.
Також, відповідно до частини першої статті 34 Закону №2807-IV правила благоустрою території населеного пункту це нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. У разі якщо відповідною сільською, селищною, міською радою не прийнято рішення про затвердження Правил, застосовуються Типові правила. Орган місцевого самоврядування забезпечує вільний доступ населення до затверджених Правил.
Рішенням Міської ради від 29.07.2009 року №44/2 затверджено «Правила благоустрою м. Луцька» (далі – Правила; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) які є обов`язковими для виконання всіма розміщеними на території міста органами державної влади, комунальними підприємствами, об`єднаннями громадян, юридичними (усіх форм власності) та фізичними особами, які перебувають на території міста Луцька.
Згідно підпунктом 2.5.5.1.3 пункту 2.5.5 Правил на об`єктах благоустрою міста забороняється складувати будівельні матеріали, конструкції, обладнання за межами будівельних майданчиків у невизначених для цього місцях.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Враховуючи вищенаведені норми, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем не надано жодних доказів, що територія, де розміщено будівельні матеріали відноситься до об`єктів благоустрою.
Так, з матеріалів справи видно, та це не заперечується позивачем, що біля будинку по АДРЕСА_1 знаходяться будівельні матеріали, які належать ОСОБА_1 . 
Суд апеляційної інстанції, звертає увагу на те, що згідно наявних фотознімків видно, що будівельні матеріали знаходяться у проході між будинками АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 . Вказане територія не огороджена та не є територією подвір`я позивача. Посилання ОСОБА_1 на те, що вона є власником квартири у будинку АДРЕСА_1 не спростовує того, що остання має не дотримуватись правил утримання, зокрема прибудинкової території в належному стані, так як у будинках АДРЕСА_3 та 35 проживають і інші жителі, яким створюють певні перешкоди складені в проході біля вікон будинку №35 будівельні матеріали.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про підставність винесення оскаржуваної Постанови та притягнення позивача до відповідальності за правопорушення передбачене статтею 152 КУпАП.
З наведених підстав у задоволені позову необхідно відмовити.
Висновки суду, не спростовують наявних у справі доказів про вчинене правопорушення та здійсненні без належного аналізу норм матеріального права та дослідження матеріалів справи.
Відповідно до статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права (неправильне тлумачення), що призвело до безпідставного задоволення позову, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,
                                                       
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Луцької міської ради задовольнити.                               Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 лютого 2021 року скасувати та прийняти постанову, якою у задоволені позову відмовити.                                                  Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	В. С. Затолочний