ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 р.	Справа № 552/4640/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Макаренко Я.М. ,
за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 18.11.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Турченко Т.В., пров. Хорольський, 6, м. Полтава, Полтавська, 36034, повний текст складено 21.12.20 року по справі № 552/4640/20
          за позовом         ОСОБА_1  
          до        Поліцейського роти № 6 Управління патрульної поліції в Харківській області Молодцова Антона Олександровича ,        Департаменту патрульної поліції                
          про скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Київського районного суду м. Полтави з позовом до поліцейського роти №6 УПП в Харківській області Молодцова Антона Олександровича, Департаменту патрульної поліції, в якому просив суд: 
- визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАМ №313580 про адміністративне правопорушення від 25.09.2020 року. 
В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що 25.09.2020 року ОСОБА_2 поліцейський роти №6 батальйону №4 УПП в Харківській області виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення, а саме щодо порушення ним ч. 3 ст. 122 КУпАП та наклав на нього штраф. Позивач вказує, що не згоден з вказаною постановою, оскільки не порушував ПДР України, а вимірювання швидкості його автомобіля, здійснено відповідачем вимірювачем швидкості руху ТЗ TruCam, який виключено з Державного реєстру та не сертифікований у відповідності до вимог чинного законодавства України. 
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 18.11.2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до поліцейського роти №6 УПП в Харківській області Молодцова Антона Олександровича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови відмовлено за безпідставністю.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, в апеляційній скарзі позивач зазначає, що дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожнім знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги).
Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.
Неналежна організація дорожнього руху є підставою для звільнення водія від відповідальності за порушення Правил дорожнього руху. 
Позивач наголошує, що диск наданий відповідачем міститься інший відеозапис, який взагалі не стосується матеріалів справи і жодним чином не підтверджує подію правопорушення. 
З роздруківки яку надано відповідачем неможливо беззаперечно встановити номерний знак автомобіля, марку автомобіля та особу яка керувала транспортним
Крім того, позивач зазначає, що з листа Департаменту національної поліції від 26.04.2019 року щодо можливості роботи лазерного вимірювача швидкості ТгuСАМ в нічний час слідує, що нічний режим фіксації є ліцензованою функцією, яка наявна за замовчуванням, проте її використання потребує додаткового обладнання, а саме інфрачервоний спалах. Лазерні вимірювачі швидкості ТгиСАМ ТС000709, які використовуються підрозділами ДПП, необладнані зазначеним додатковим обладнанням.
Відповідачі,  не скористались своїм правом та не надали до Другого апеляційного адміністративного суду відзиви на апеляційну скаргу позивача. 
14.01.2021 року до Другого апеляційного адміністративного суду засобами електронного зв`язку надійшло клопотання від представника Департаменту патрульної поліції К.Ю. Левенцової про відкладення розгляду справи в зв`язку з сімейними обставинами. 
Колегія суддів дослідивши зазначене клопотання дійшла висновку, що вказана представником підстава для відкладення розгляду справи не є поважною у відповідності до вимог чинного КАС України, а отже колегія суддів вважає за можливе продовжити розгляд справи за відсутності представника відповідача.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що поліцейським роти №6 батальйону №4 УПП в Харківській області Молодцовим А.О. було винесено постанову ЕАМ №3193580 про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КупАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 510 грн.
Відповідно до зазначеної постанови про накладення адміністративного стягнення, 25.09.2020 року о 21.год. 41 хв. за адресою: смт. Манченки, М-03 водій керуючи транспортним засобом BMV 330XD, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався в населеному пункті сит. Манченки із швидкістю 109 км/год., перевищивши встановлене обмеження швидкості на 58 км/год., (швидкість руху вимірювалась TruCam № ТС001133), чим порушив вимоги п.12.4 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.3 ст. 122 КУпАП.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що дії працівника патрульної поліції Молодцова А.О., щодо накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 122 КУпАП на позивача, є правомірними та законними.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14.07.2015р. № 596-VIII, внесено зміни до ст. 258 КУпАП та передбачено, що скорочене провадження у справах про адміністративне правопорушення застосовується і до правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.
Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП (в редакції Закону від 14.07.2015 № 596-VIII), протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП, навіть якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа не складає протокол про адміністративне правопорушення про притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.
Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Таким чином, згідно з положеннями ч.ч. 2,3,4,5 вказаної статті Законом встановлені випадки здійснення скороченого провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення, в тому числі, у справі за ч.1 ст.122 КУпАП відносно позивача.
У зв`язку з цим, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідач мав право розглянути справу у скороченому провадженні та на місці вчинення правопорушення винести постанову без складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення, тому ці обставини не є самостійними підставами для скасування постанови.
Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху (далі - ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину…, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
У відповідності до п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Судом першої інстанції встановлено, що справа про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, була розглянута без складення протоколу про адміністративне правопорушення, що відповідає чинній на час складення постанови редакції ст. 258 КУпАП, а також змісту Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція).
Отже, винесення поліцейським постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП не суперечить вимогам діючого законодавства.
Таке право підтверджено численними рішеннями Верховного Суду, зокрема, постановою від 04.04.2018 в справі № 523/6540/16 (номер в Єдиному реєстрі судових рішень - 73249859).
Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Тобто, положення даного Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.
З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова від 25.09.2020 серія ЕАМ № 3193580 складена у нічний час о 21:46 та в ній зазначено, що вимір швидкості проводився приладом TruCAM ТС001133 та позивач перевищив встановлене обмеження швидкості на 109 км/час.
Отже, покази приладу TruCam оцінюються інспектором як доказ в розумінні ст.251 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення.
Проте до матеріалів справи відповідачем додано оптичний диск, який взагалі немає жодно відношення до даної справи із записом відео з лазерного вимірювача швидкості TruCAM із зазначенням швидкості руху автомобіля позивача 105 км/год та який було здійснено вдень.
Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Окрім того, з наданого відеозапису та роздруківки (а.с. 54) неможливо встановити на якому відрізку дороги було здійснено вимірювання швидкості автомобіля, тобто чи рухався автомобіль в межах населеного пункту та напрямок руху транспортного засобу, а також неможливо встановити марку автомобіля, номерний знак автомобіля та хто конкретно керував цим транспортним засобом.
Отже, із запису лазерного вимірювача швидкості TruCAM ТС001133 та роздруківки (а.с. 54) неможливо встановити марку транспортного засобу, номерний знак автомобіля та хто конкретно керував цим транспортним засобом.
Принцип презумпції винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів, посилаючись на належні та допустимі докази (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Однак, відповідачем доказів на підтвердження скоєння позивачем адміністративного проступку, за яке передбачена відповідальність згідно частини 1 статті 122 КУпАП, суду не надано.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог, зробив передчасні висновки.
Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішння Київського районного суду м. Полтави від 18.11.2020 року по справі № 552/4640/20, прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення
Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч. 6 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Із матеріалів справи встановлено, що позивачем за подачу адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп. згідно квитанції про сплату № 73144 від 05.10.2020 (а.с. 8), також за подачу апеляційної скарги на рішення Київського районного суду м. Полтави від 18.11.2020 року сплачений судовий збір у розмірі 630,60 грн. відповідно до квитанції про сплату № 78871 від 30.11.2020. (а.с. 96)
Аналізуючи викладене, враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі, суд апеляційної інстанції вважає, що відшкодуванню підлягають судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 1051 грн.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 18.11.2020 року по справі № 552/4640/20  скасувати.
Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Поліцейського роти № 6 Управління патрульної поліції в Харківській області Молодцова Антона Олександровича, Департамента патрульної поліції про скасування постанови - задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3193580 від 25.09.2020, якою ОСОБА_1 визнано винним за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП - закрити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції (вул. Шевченка, 315-А, м. Харків, 61033) судові витрати на сплату судового збору за подання позову та апеляційної скарги у розмірі 1051 (одна тисяча п`ятдесят одна) гривня. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.О. Кононенко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.А. Калиновський    Я.М. Макаренко   	
Повний текст постанови складено  14.01.2021 року