КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

апеляційне провадження №22-ц/824/1766/2021  
справа №752/23140/18
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2021 року                                                                                               м.Київ
 
 Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.
за участю секретарів судового засідання Голопапи Д.І., Чепур Н.К.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 24 березня 2020 року, постановлену під головуванням судді Хоменко В.С. 
у справі за скаргою боржника ОСОБА_1 , заінтересовані особи: стягувач Публічне акціонерне товариство "ПроКредит Банк", головний державний виконавець відділу Державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції Крупка О.Г., державний виконавець Броварського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Лопатинська Н.О. про скасування постанови, зобов`язання вчинити дії,-
 
встановив:
 
            05 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, у якій просить скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 15 травня 2012 року у виконавчому провадженні №32569667; зобов`язати державного виконавця Броварського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Лопатинську Н.О. зняти арешт, накладений на все майно боржника ОСОБА_1 постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 15 травня 2012 року у виконавчому провадженні №32569667.
 
            Скаргу обґрунтовує тим, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 07 вересня 2011 року у справі №2-3332/10 за позовом ПАТ "ПроКредит Банк" до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ПП "Міміно", ОСОБА_1 про стягнення заборгованості звернуто стягнення на предмети застави, один з яких належить ОСОБА_1 , а саме: тип - фургон-С, марка КАМАЗ 5320, 1980 року випуску, шасі (рама) № НОМЕР_1 , ідентифікатор НОМЕР_1 , реєстраційний № НОМЕР_2 .
 
            На виконання рішення суду видано виконавчі листи та пред`явлено до виконання.
 
            15 травня 2012 року відкрито виконавче провадження №32569667, боржником у якому є ОСОБА_1 , а іншою постановою від 15 травня 2012 року накладено арешт на все майно боржника. Постанови прийняті  державним виконавцем Крупкою О.Г.
 
            Зазначає, що стягнення у цьому виконавчому провадженні можливо лише на предмет застави, а тому накладення арешту на все майно є безпідставним та незаконним.
 
            Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 24 березня 2020 року у задоволенні скарги відмовлено.
 
            Не погодившись з постановленою ухвалою, представником ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, скаргу задовольнити.
 
            Апеляційна скарга ґрунтується на доводах, із якими скаржник звернувся до суду, та невідповідності висновків обставинам справи та вимогам закону.
 
            В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримала.
 
            Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
 
            Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.
 
 Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника скаржника, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
 
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відмовляючи у задоволенні скарги в частині  скасування постанови, суд першої інстанції виходив з того, що накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження відповідає суті і меті виконавчого провадження, такі дії спрямовані на виявлення всього майна боржника, що є і правом і обов`язком виконавця. Накладення арешту фактично після відкриття виконавчого провадження і терміновість таких дій відповідає меті інституту примусового виконання рішення суду. Той факт, що арешт накладено на все майно боржника, не є порушенням закону. Оскаржуваною постановою не порушено законні інтереси заявника. Той факт, що накладення арешту майна боржника створило певні незручності для нього, не може розглядатись як порушення прав особи. Заявник не надав доказів на підтвердження того, що внаслідок оскаржуваних дій виконавця були накладені арешти на майно боржника, яке б суттєво за своєю вартістю перевищувало суму боргу. 
 
Щодо вимог про зобов`язання державного виконавця зняти арешт, суд виходив з того, що самим лише накладенням арешту на майно боржника (і на окремі об`єкти) права боржника і його законні інтереси не порушені, а припинення для боржника можливості реалізувати виявлене майно - повністю відповідає меті виконавчого провадження і є таким тимчасовим обмеженням прав власника, яке допускається законом на даній стадії виконавчого провадження.
 
            З такими висновками суд апеляційної інстанції не погоджується з огляду на таке.
 
            Відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень щодо справи №2-3332/10 за позовом ПАТ "ПроКредит Банк" до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ПП " Міміно ", ОСОБА_1 про стягнення заборгованості убачається, що 26 липня 2010 року Голосіївським районним судом міста Києва у цій справі ухвалено рішення, яким позовну заяву задоволено частково, вирішено:
            Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ПП " Міміно ", ОСОБА_1 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 30398,19 грн., з яких борг по капіталу становить 24679,28 грн., проценти по графіку - 718,91 грн., пеня за прострочення виконання зобов`язання 5000 грн.
            Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ПП " Міміно ", ОСОБА_1 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 217781,32 грн., з яких борг по капіталу становить 173112,69 грн., проценти по графіку - 34668,63 грн., пеня за прострочення виконання зобов`язання 10000 грн.
            
            В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.
 
            Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 07 вересня 2011 року рішення Голосіївським районним судом міста Києва від 26 липня 2010 року в частині стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ПП " Міміно ", ОСОБА_1 солідарно на користь пені за прострочення виконання зобов`язання 5000 грн. та пені за прострочення виконання зобов`язання 10000 грн. та відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет застави скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення наступного змісту:
Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ПП "Міміно" на користь ПАТ "ПроКредит Банк" пеню за невиконання зобов`язань за договором траншу №105.40793/1435 від 26.09.2008 року в сумі 41781,37 грн., за договором №1.39062 від 29.05.2008 року пеню в сумі 217297,94 грн., звернувши стягнення заборгованості по кредитним договорам в сумі 496315,37 грн. на предмет застави, а саме: 
- тип-фургон-С, марка КАМАЗ 5320, випуску 1980 року, колір білий, шасі (рама) № НОМЕР_1 , ідентифікатор НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , видане Броварське МРЕВ ДАІ 05.07.2002 року, вартістю 33 101,25 грн., власником якого є ОСОБА_1 ;
- транспортний засіб: тип-вантажний фургон, марка IFA, модель W50L, випуску 1973 року, колір червоний, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 двигун № НОМЕР_4 шасі рама № НОМЕР_5 реєстраційний номер НОМЕР_6 , вартістю 13 329,25 грн., власником якого є ОСОБА_3 ;
- причіп фургон марка ГКБ модель 8352 випуску 1986 року, колір білий, ідентифікатор НОМЕР_19 шасі № НОМЕР_7 реєстраційний номер НОМЕР_8 , вартістю 12 129,16 грн., власником якого є ОСОБА_3 ;
- напівпричіп марка ALKA, модель XTL009772, 1991 року, колір коричневий, шасі коляска № НОМЕР_9 рефрежератор, реєстраційний номер НОМЕР_10 ідентифікатор 003251 , вартістю 13 860,86 грн., власником якого є ОСОБА_3 ;
- транспортний засіб тип ТЗ марка ISUZU MIDI випуску 1986 року, ідентифікатор НОМЕР_20 № НОМЕР_11 , вантажопасажирський реєстраційний номер НОМЕР_12 , вартістю 10 663,00 грн., власником якого є ОСОБА_3 ;
- тип ТЗ - фургон - марка ЗИЛ модель 431410 випуску 1991 року, колір синій, двигун № НОМЕР_13 шасі рама № НОМЕР_14 , реєстраційний номер НОМЕР_15 , вартістю 11 173,47 грн., власником якого є ОСОБА_3 ;
- тип легковий хетчбек марка NISAN, модель 200, SX, випуску 1993 року, колір червоний, шасі кузов, рама НОМЕР_16 , реєстраційний номер НОМЕР_17 , вартістю 30 300,00 грн., власником якого є ОСОБА_3 ;
- транспортний засіб тип легковий седан марка BMW модель 325 TD DBGERSE 1992 року випуску, колір червоний, номер шасі рами НОМЕР_21 , вартістю 35 350,00 грн., власником якого є ОСОБА_3 (а.с. 7-11).
 
На виконання рішення суду, 18 січня 2012 року Голосіївським районним судом міста Києва у відношенні ОСОБА_1 видано виконавчий лист №2-3332/10.
 
15 травня 2012 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції Крупкою О.Г. відкрито виконавче провадження №32569667 з примусового виконання виконавчого листа №2-3332, виданого 18 січня 2012 року Голосіївським районним судом міста Києва.
 
15 травня 2012 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції Крупкою О.Г. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 , та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_1 . 
 
Згідно із окремими положеннями частин 1 та 3 статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV, що діяв на момент прийняття постанови:
1. Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. 
3. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. 
 
Згідно із частиною 1 статті 52 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.
 
Розглядаючи скаргу, суд першої інстанції мав встановити суму стягнення, задля забезпечення якої державним виконавцем міг бути накладений арешт на все майно боржника та підстави відповідальності боржника.
 
            Відповідно до встановлених вказаними вище судовими рішеннями обставин, ОСОБА_1 є майновим поручителем згідно із договором застави рухомого майна №1435-ДЗ10 від 29 травня 2008 року, предмет застави - автомобіль тип - фургон - С, марка КАМАЗ 5320, 1980 року випуску, колір білий, шасі (рама) № НОМЕР_1 , ідентифікатор НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , видане Броварським МРЕВ ДАІ 05 липня 2002 року.
 
            Також установлено, що стягнення відбулось у зв`язку із порушенням основного зобов`язання.
 
            Згідно статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
 
            Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
 
             Предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення ( частина 1 статті 576 ЦК України). 
 
            Відповідно до статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.  За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
 
             Звернення стягнення на предмет застави унормовано положеннями статті 590 ЦК України Реалізація предмету застави - положеннями статті 591 ЦК України. До аналогічних правил зводяться положення Закону України "Про заставу".
 
Отже, заставою є майно або майнові права, за рахунок якого можуть бути задоволені вимоги кредитора до боржника. Заставодавцем може бути як сам боржник, так і особа, яка не є стороною основного зобов`язання. Якщо заставодавцем є особа, яка не є зобов`язаною стороною за основним зобов`язанням, то така особа є майновим поручителем і відповідає перед кредитором за борги основного боржника лише майном, яке передане у заставу.
 
Накладення арешту на все майно боржника, який відповідає перед кредитором лише певним майном, що конкретно ідентифіковано, не відповідає цілям виконавчого провадження та не буде здатне забезпечити інтереси кредитора, але при цьому суттєвою мірою та невиправдано призводить до охоронюваних прав та інтересів боржника у праві мирно та вільно володіти своїм майном.
 
Окрім того, накладаючи арешт на все майно боржника, державний виконавець виходив з того, що таке необхідно для повного та своєчасного виконання рішення. Отже, арешт не був застосований для цілей забезпечення стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів. 
 
Ураховуючи наведене, слід дійти висновку, що постанова державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції Крупка О.Г.   про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 , та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_1   є такою, що не відповідає вимогам закону.
 
Оскільки установлено обґрунтованість доводів скарги, апеляційний суд уважає, що оскаржувану постанову державного виконавця слід визнати неправомірною та скасувати.
 
            Ураховуючи, що державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, визнання цієї постанови неправомірною та її скасування є належним способом усуненням порушеного права заявника.
 
            Оскільки суд дійшов висновку про неправомірність та скасування постанови державного виконавця, вимоги щодо зобов`язання державного виконавця Броварського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Лопатинську Н.О. зняти арешт, накладений на все майно боржника ОСОБА_1 постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 15 травня 2012 року у виконавчому провадженні №32569667, задоволенню не підлягають.
 
            Відповідно до статті 376 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції  та ухвалення нового судового рішення.
 
            Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.
 
Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 24 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.
 
Постанову  державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції Крупка О.Г. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15 травня 2012 року у виконавчому провадженні №32569667 визнати неправомірною та скасувати.
 
В іншій частині скарги на дії державного виконавця - відмовити.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складено 29 березня 2021 року.

Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         А.М. Андрієнко

В.В. Соколова