ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/16604/20	Головуючий у 1-й інстанції Герчаківська О.Я. 	
Провадження № 22-ц/817/291/21 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Міщій О. Я., Шевчук Г. М., 
з участю секретаря - Іванюта О.М. 
сторін:
апелянта — ОСОБА_1 ,
представника апелянта — ОСОБА_2 ,
позивача — ОСОБА_3 ,
представника позивача — Сампари Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/16604/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 грудня 2020 року, ухвалене суддею Герчаківською О.Я., повний текст якого складено 11 грудня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2020 року представник ОСОБА_3 — адвокат Сампара Н.М. звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що з відповідачем вона перебувала в зареєстрованому шлюбі, від якого народилося троє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 05 грудня 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист у справі № 607/13584/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей в розмірі по 2500 грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, починаючи із 05 червня 2019 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття. З червня 2019 року відповідач ухиляється від сплати аліментів, внаслідок чого станом на 18 вересня 2020 року виникла заборгованість в розмірі 110069 грн., що підтверджується розрахунком державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Угрин З.Р. За розрахунками позивачки за період з червня 2019 року по вересень 2020 року сума неустойки (пені), яку відповідач зобов`язаний сплатити на користь останньої складає 311025 грн.
У зв`язку з викладеним просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 311025 грн. та 4000 грн. понесених витрат на правову допомогу.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 грудня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 84155 грн. 20 коп., за період з червня 2019 року по вересень 2020 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 841 грн. 55 коп. судового збору.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.
Апеляційна скарга мотивована тим, що за 2019 рік від підприємницької діяльності ОСОБА_1 отримано всього 45000 грн. доходу, а у 2020 році - 2450 грн. Крім того, 29 січня 2020 року відповідачем припинено підприємницьку діяльність, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб–підприємців та громадських формувань внесено запис за №26460060003011399. Зазначає, що з часу припинення підприємницької діяльності апелянт жодного доходу не отримує. Обґрунтовує відсутність своєї вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів вказаними обставинами та посилається на ч.1 ст.196 СК України, яка виключає можливість стягнення з нього неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
У зв`язку з викладеним просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову.
Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 19 січня 2021 року відкрито апеляційне провадження у даній справі та надано строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що ухвалу про відкриття апеляційного провадження ОСОБА_3 отримала 21 січня 2021 року (трек-номер 4600310589413).
09 лютого 2021 року ОСОБА_3 через засоби поштового зв”язку подала до суду відзив на апеляційну скаргу.
За таких обставин, колегія суддів не приймає відзив на апеляційну скаргу, оскільки він поданий з порушенням встановленого судом строку. При цьому, ОСОБА_3 не порушує питання про поновлення строку на подачу відзиву на апеляційну скаргу.
В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та його представник — адвокат Покотило Ю.В. апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на мотиви, викладені в ній.
Позивачка ОСОБА_3 її представник — адвокат Сампара Н.М. проти апеляційної скарги заперечили та просили рішення суду залишити без змін.
Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено наступні обставини.
Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому народилося троє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4-6).
Відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 липня 2020 року у справі № 607/7752/19 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано шлюб, визначено місце проживання дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_8 разом із матір`ю ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 (а.с.7-10).
Також між сторонами мав місце спір щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів в користь ОСОБА_3 , який вирішено шляхом стягнення з відповідача в користь позивачки аліментних платежів щомісячно в твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 грн. на кожну дитину, про що у справі № 607/13584/19 було постановлено рішення. Ці обставини сторонами не оспорюються.
Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 38581 від 18 вересня 2020 року, наданого державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно–західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано–Франківськ) Угрин З. Р., станом на 18 вересня 2020 року з примусового виконання виконавчого стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_8 в розмірі по 2 500 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, починаючи з 05 червня 2019 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття, числиться заборгованість із сплати аліментів у розмірі 110069 грн., всього сплачено 9931 грн. (а.с.12).
Як вбачається з розрахунку, складеного представником позивача — адвокатом Сампарою Н. М., загальна сума неустойки по заборгованості за несплату аліментів за період з червня 2019 року по вересень 2020 року становить 311025 грн. (а.с.13).
Відповідно до відповіді на безкоштовний запит Міністерства юстиції, ОСОБА_1 29 січня 2020 року припинив підприємницьку діяльність фізичної особи–підприємця за власним рішенням, номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб–підприємців та громадських формувань: 26460060003011399 (а.с.29).
Згідно з податковою декларацією платника єдиного податку – фізичної особи–підприємця за 2019 рік ОСОБА_1 отримав загальну суму доходу – 45000 грн., за 2020 рік – 2450 грн. (а.с.30-33).
Як свідчать меморіальні ордери МАВ3743664 від 13 грудня 2019 року, МАВ3817249 від 24 грудня 2019 року, МАВ3837644 від 27 грудня 2019 року, МВ42833594 від 31 січня 2020 року платником здійснено платежі отримувачу ОСОБА_3 , призначення: аліменти на утримання ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від ОСОБА_1 у сумі 3000 грн., 3000 грн., 4000 грн. та 3000 грн. відповідно (а.с.34-37).
22 жовтня 2020 року адвокатом Покотило Ю.В. подано запит №35 начальнику Тернопільського РВ ДВС Південно–західного міжрегіонального управління юстиції (м.Івано–Франківськ) про те, чи виносились державним виконавцем постанови про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу на підставі ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» та чи враховано державним виконавцем при здійснення розрахунку заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 18 вересня 2020 року / 01 серпня 2020 року сплату боржником ОСОБА_1 на користь стягувача аліментів у сумі 3000 грн., здійснену ним 31 січня 2020 року (а.с.38).
У відповіді на вказаний запит № 43590 від 29 жовтня 2020 року зазначено, що квитанція ОСОБА_1 від 31 січня 2020 року про сплату аліментів у сумі 3000 грн. на користь ОСОБА_3 не була надана боржником і не додавалась до матеріалів виконавчого провадження, тому не була врахована при здійснення розрахунку заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 18 вересня 2020 року. Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 станом на 28 жовтня 2020 року заборгованість зі сплати аліментів становить 114569 грн., сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за рік. Відповідно до ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» 28 жовтня 2020 року державний виконавець виніс постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів – 22913.80 грн. (а.с.66).
Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 43589 від 29 жовтня 2020 року, наданого державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно–західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано–Франківськ) Маців Р. І. з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_8 , в розмірі по 2500 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, починаючи з 05 червня 2019 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття, станом на 28 жовтня 2020 року числиться заборгованість із сплати аліментів у розмірі 114569 грн., всього нараховано: 127500 грн., всього сплачено: 12 931 грн. Заборгованість з червня 2019 року по вересень 2020 року включно складає суму 107069 грн. (а.с.69-70).
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 15143572 від 22 грудня 2013 року ОСОБА_1 є власником житлового будинку, об`єкту житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 367.3 кв.м. (а.с.48).
Як слідує з договору № ПМО–503 про бронювання (резервування) квартири від 17 жовтня 2017 року, укладеного між ПАТ «Компанія з управління активами «Національний резерв» та ОСОБА_1 за останнім заброньована квартира АДРЕСА_3 , загальна площа 63.9 кв.м. (а.с.49-51).
Згідно з договором про організацію та проведення будівництва від 12 вересня 2017 року, ОСОБА_1 та ПП «Креатор–буд» домовилися про те, що ОСОБА_1 передає грошові кошти у розмірі 463050 грн. для будівництва магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » № 2, загальною проектною площею 34.30 кв.м. на 1 поверсі у багатоквартирному будинку з вбудовано–прибудованими приміщеннями громадського призначення по АДРЕСА_4 (а.с.52-54).
Відповідно до державного акту на права власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 302713 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0.10 га на території Смиковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області (а.с.60).
Як слідує з довідок про визначення середньоринкової вартості майна від 21 березня 2019 року, виданих суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Всеукраїнський експертно–правовий союз» середньоринкова вартість без ПДВ колісного транспортного засобу «VOLSKWAGEN TOURAN» (загальний легковий універсал), рік випуску 2011, тип палива – дизельне, об`єм двигуна – 1598 см3 – 349430 грн., колісного транспортного засобу ВАС 21093 (легковий комбі), рік випуску 1995, трансмісія НОМЕР_1 , об`єм двигуна – 1499 см3 – 39 790 грн., житлового будинку загальною площею 367.3 кв.м., житловою площею 157.7 кв.м., що розташований за адресою АДРЕСА_2 – 3970000 грн., земельної ділянки (кадастровий номер 6125287500:01:018:0037) загальною площею 0.10 га, що розташована за адресою Тернопільська область, Тернопільський район, Смиковецька сільська рада (61-64).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).
У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.
Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.
Згідно з частинами першою, другою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.
Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС в складі Верховного Суду від 20 липня 2020 року у справі № 362/4462/16-ц.
Неустойка (пеня) – це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання – сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказано, що передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.
У статті 196 СК України не встановлено будь–яких обмежень щодо періоду нарахування пені. Навпаки, в ній вказано, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Однак, зазначено про те, що розмір нарахувань не повинен перевищувати 100 відсотків заборгованості та у разі застосування до платника аліментів заходів, передбачених ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.
Однак при проведенні розрахунку суд виходив із того, що зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого – обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визнавши її загальну суму.
З матеріалів справи вбачається, що у ОСОБА_1 виникла заборгованість зі сплати аліментів, що стало підставою для звернення ОСОБА_3 із позовом про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
Суд першої інстанції, встановивши, що з вини відповідача, який зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дітей за рішенням суду, виникла заборгованість по сплаті аліментів, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 пені, передбаченої статтею 196 СК України.
Колегія суддів погоджується з розрахунком пені по аліментах за період з 01 липня 2019 року по 01 жовтня 2020 року, який проведено судом першої інстанції з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16–ц та згідно якого загальна сума пені у даній справі становить 237134.06 грн.
Таким чином сума пені за аліментами у розмірі 237134.06 грн. перевищує сто відсотків заборгованості відповідача зі сплати аліментів, яка з червня 2019 року по вересень 2020 року включно складає суму 107069 грн., згідно розрахунку державного виконавця від 29 жовтня 2020 року.
Отже, до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підлягає неустойка (пеня) зі сплати аліментів у розмірі не більше ста відсотків від суми заборгованості, тобто 107069 грн.
Відповідно до ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» 28 жовтня 2020 року державний виконавець виніс постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 22913.80 грн.
Відтак, максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження».
Ураховуючи наведене, від суми пені 107069 грн. слід відняти штраф в розмірі 22913.80 грн., що дорівнює 84155.20 грн., які підлягають стягненню з відповідача.
Доводи апелянта про те, що у виникненні заборгованості зі сплати аліментів відсутня його вина колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачем не надано суду жодних доказів щодо того, що заборгованість по аліментах утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.
Твердження апелянта про те, що загальний розмір аліментів на утримання трьох дітей становить 7500 грн. на місяць, що значно перевищує доходи ОСОБА_1 , апеляційний суд до уваги не бере, оскільки факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.
Крім того, припинення ОСОБА_1 підприємницької діяльності за власним рішенням не є перешкодою для його працевлаштування та отримання ним заробітної плати, з якої можуть стягуватися аліменти у встановленому законом розмірі.
Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 є працездатним. Доказів зворотнього судом не здобуто, а тому відповідач зобов`язаний виконувати рішення суду, як і має нести відповідальність за весь час прострочення сплати аліментів.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивачки, які підлягають захисту шляхом часткового задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 84155.20 грн., за період з червня 2019 року по вересень 2020 року.
У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Задовольняючи позов частково, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.
Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.
Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_4 – залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 грудня 2020 року — залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Дата складення повного тексту постанови — 22 лютого 2021 року.

Головуючий 
Судді