ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

14 січня 2021 року 	м.Дніпро	справа № 340/1955/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Баранник Н.П.,
суддів:  Малиш Н.І., Щербака А.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2020 року у справі № 340/1955/20 (суддя Сагун А.В.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
           ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
          - визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - відповідач) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 31.11.2017 по 15.05.2020;
          - зобов`язати виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 31.11.2017р. по 15.05.2020р.
          В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. В день його звільнення та виключення зі списків особового складу військової частини, відповідач не провів з позивачем повного розрахунку, а саме не виплатив грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19.03.2020р. у справі № 340/566/20, мотивувальну частину якого змінено постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04.06.2020, позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України  задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані у 2017 роках дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, виходячи з грошового забезпечення, станом на день звільнення з військової служби; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані у дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2017 рік. Судове рішення набрало законної сили 04.06.2020р. 15.05.2020р. відповідачем було здійснено виплату грошової компенсації за невикористані календарні дня додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2017 рік у сумі 2 200,42 грн. без виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що є порушенням ст.117 КЗпП України.
          Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01 вересня                      2020 року позовні вимоги задоволено частково:
          - визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні;
          - стягнуто з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 2 700 грн.
          В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду                     від 01 вересня 2020 року в частині стягнення з відповідача відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 2 700 грн. та ухвалите нове рішення в цій частині яким стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 257 716,48 грн.
          Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції протиправно зменшив позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки Кодекс законів про працю України та Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100 не містять положень щодо зменшення розміру середнього заробітку за час неповного розрахунку при звільненні.
          Відповідач своїм правом на подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
          Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.
          Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
          З матеріалів справи встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.11.2017р. за №276 старшого солдата ОСОБА_1 звільнено у запас, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с. 7).
          Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19.03.2020р. у справі № 340/566/20 позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України  про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково:
          - визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані у 2017 роках дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, виходячи з грошового забезпечення, станом на день звільнення з військової служби;
          - зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані у  дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2017 рік.
          В задоволені решти позовних вимог відмовлено.
          Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04.06.2020р. змінено мотивувальну частину рішення від 19.03.2020, в іншій частині рішення залишено                                  без змін (а.с. 10-12).
          На виконання вищевказаного судового рішення, відповідачем нарахована та 14.05.2020 виплачена позивачу сума грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період 2017 рік в розмірі 2 200,42 грн. (а.с.49).
          Позивач, вважаючи наявним у нього права на отримання середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку, звернувся до суду з даним позовом.
          Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції, дійшов висновку, що позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, проте з урахуванням висновків суду щодо неспівмірності розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, належним поновленням порушених прав позивача має бути стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 2 700 грн.
          Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ).
          Статтею 1 Закону №2011-ХІІ встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
          Згідно зі статтею 12 Закону №2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
          Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
          Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
          Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 р. №1153/2008 встановлено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
          Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
          Згідно з п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017р. №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.
          Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018р. №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260). Цей Порядок визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.
          Відповідно до п.1 розділу XXXI Порядку №260 грошове забезпечення у разі звільнення з військової служби виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі грошового забезпечення, передбаченого для займаної посади з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня здавання справ та посади (в межах установлених Міністром оборони України строків) або до дня закінчення щорічної відпустки, яка надається після здавання справ та посади.
          Отже, зазначеними нормативно-правовими актами не врегульовано порядок виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку з особою звільненою з військової служби.
          За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
          Таким чином, оскільки питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу не врегульовані положеннями спеціального законодавства, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статей 116 та 117 КЗпП України, як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.
          Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постановах від 10.05.2019 у справі №П/811/276/16, від 31.10.2019 р. у справі №828/598/17.
          Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
          В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
          Частиною першою статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 
          З аналізу зазначених законодавчих норм вбачається, що умовами застосування ч.1 ст.117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
          При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під “належними звільненому працівникові сумами” необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
          Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
          Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19.03.2020р. у справі №340/566/20, встановлено, що грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій позивачу при звільненні не нараховувалася.
          В даному випадку, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про право позивача на отримання відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України.
          Щодо суми відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу колегія суддів зазначає про те, що суд першої інстанції без належного обґрунтування вийшов за межі позовних вимог, самостійно визначивши суму яка має бути нарахована та стягнута на користь позивача.
          Так, здійснення розрахунку суми та періоду затримки виплат при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, має проводити відповідач.
          Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
          В даному випадку, судом першої інстанції вірно встановлено право позивача на відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, проте безпідставно самостійно розрахована сума, яка підлягає сплаті.
          З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції частині стягнення відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні має бути скасоване з прийняттям нового рішення. В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
          Керуючись ст.ст. 311, п.2 ч.1 ст.315, 317, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

          Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2020 року у справі № 340/1955/20 - скасувати в частині стягнення з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 2 700 грн., та прийняти нове рішення в цій частині.

          - Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної Гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби з 31 листопада 2017 року по 15 травня 2020 року.

          В решті рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2020 року у справі № 340/1955/20 - залишити без змін.

          Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду у випадках та в строки, визначені статтями 328,329 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак