ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/13807/20                                         Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Василенко Г.Ю.,                                                                                                                                                Суддя-доповідач Кобаль М.І.   

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                           Кобаля М.І.,
суддів                                                    Беспалова О.О., Костюк Л.О.,
при секретарі:                                       Хмарській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні без участі сторін матеріали апеляційної скарги   ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13 січня 2021 року про повернення позовної заяви по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Служби у справах дітей апарату виконавчого комітету Баришівської селищної ради Київської області, Начальника служби у справах дітей апарату виконавчого комітету Баришівської селищної ради Київської області Ігнатенко Г.І., Начальника служби у справах дітей Яготинської міської ради Київської області Балим М.В. про визнання протиправними дії та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13 січня 2021 року повернуто позовну заяву позивачу.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та направити справу на продовження розгляду.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст.313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, не перешкоджає слухання справи.
Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржувану ухвалу скасувати, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, до Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Служби у справах дітей апарату виконавчого комітету Баришівської селищної ради Київської області , Начальника служби у справах дітей апарату виконавчого комітету Баришівської селищної ради Київської області Ігнатенка Г.І. , Начальника служби у справах дітей Яготинської міської ради Київської області Балима М.В. про визнання протиправними дій та стягнення моральної шкоди.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.12.2020 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії даної ухвали, шляхом подання до суду, зокрема, заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду з даним позовом та доказів поважності причин пропуску такого строку.
30.12.2020 року до Київського окружного адміністративного суду, через електронний суд, надійшло клопотання позивача про поновлення пропущеного строку на звернення до суду з даним позовом разом з доданими до нього документами. 
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з наведеною вище позовною заявою звернулась до суду лише 22.12.2020 року, тобто з порушенням строку, визначеного статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.
Також, суд першої інстанції наголосив, що недоліки позовної заяви повинні бути усунені позивачем шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду з даним позовом та доказів поважності причин пропуску такого строку.
При цьому, судом першої інстанції зазначено, що посилання позивача, як на поважність причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом на постанову Верховного Суду від 16.11.2020 року про залишення без задоволення касаційної скарги ОСОБА_2 про позбавлення її батьківських прав, не приймаються судом до уваги, оскільки розгляд цивільної справи в суді касаційної інстанції не може розглядатися у даному випадку як поважна причина пропуску строку звернення до адміністративного суду з даним позовом, адже є результатом суб`єктивних дій самого позивача, а не об`єктивно існуючими обставинами, що перешкоджають особі вчасно реалізувати своє право на судовий захист.
Приймаючи рішення про повернення позовної заяви, суд першої інстанції дійшов висновку про застосування до спірних правовідносин ст. 169 КАС України, яким   визначено, що позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною 1 статті 123 цього Кодексу.
Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з такою позицією суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно частини 1      статті 5 КАС України      кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Пунктом 1 частини 1      статті 19 КАС України      визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
При цьому, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Публічно-правовий спір має свою особливість суб`єктного складу - участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати з публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб`єкта владних повноважень.                              
Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.
Великою Палатою Верховного Суду сформовано правовий висновок у постанові від 13 червня 2018 року (справа № 819/362/16), що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року (справа № 826/27224/15) під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.
Відповідно до ч. 5      ст. 242 КАС України      при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених      законом, зміна імені, смерть (ч. 1, 2, 3      ст. 49 Цивільного кодексу      (далі -      ЦК України).
Відповідно до ч. 1, 2      ст. 16 ЦК України      кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Наведений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів не є вичерпним, оскільки суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або      законом      чи судом у визначених      законом      випадках.
Разом з тим, у даному випадку, ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом особистих прав шляхом визнання протиправними дій відповідачів, які є суб`єктами владних повноважень.
У свою чергу, у позовній заяві відсутні доводи, які є обов`язковими відповідно до ч. 3      ст. 2 КАС України, щодо протиправності дій відповідачів, а вимоги в частині скасування висновків про доцільність позбавлення батьківських прав позивача відносяться до цивільних правовідносин.
Крім того, судом першої інстанції помилково надано оцінку пропуску строку позивачем звернення до суду з даним позовом, адже вказаний строк може застосовуватися лише під час розгляду спору, який відноситься до адміністративної юрисдикції, натомість даний спір відноситься до цивільної юрисдикції.
Отже, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що в основу даного спору по суті покладено невирішені відносини щодо реалізації позивачем своїх цивільних прав немайнового характеру, з огляду на що спір у цій справі не має ознак публічно-правового, і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
У свою чергу, судам у порядку цивільного процесу підвідомчі справи у спорах, що виникають із відносин приватноправового характеру, тобто з відносин, врегульованих нормами цивільного права і пов`язаних із здійсненням сторонами особистих прав.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що даний спір має вирішуватися в порядку цивільного судочинства, а тому судом першої інстанції помилково повернуто позивачу позову заяву і не вирішено питання про відмову у відкритті провадження в порядку п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України.
Щодо інших доводів       апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Також, на адресу суду апеляційної інстанції надійшли клопотання сторін про заміну неналежного відповідача у даній справі, а саме на належного - Службу у справах дітей та сім`ї Баришівської районної державної адміністрації Київської області.
Дослідивши вказані клопотання, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що вони мають бути розглянуті під час нового розгляду справи судом першої інстанції, відповідно до ст. 48 КАС України. 
Відповідно до ч. 3 ст. 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку (ч. 6 ст. 48 КАС України).
З урахуванням вищезазначених правових норм та обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції прийнято рішення помилково та з порушенням норм процесуального права.
У зв`язку з чим апеляційну скаргу  слід задовольнити, ухвалу судді суду першої інстанції - скасувати та направити справу до суду першої інстанції щодо вирішення питання про відкриття провадження, з урахуванням висновків викладених в даній постанові.
Керуючись ст.ст. 169, 242, 308, 310, 315, 320, 321, 325 КАС України, суд, -
     
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну    скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13 січня 2021 року про повернення позовної заяви - скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:                                                                      М.І. Кобаль

Судді:                                                                                          О.О. Беспалов

                                                                                                              Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено 25.02.2021 року