ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" січня 2021 р.           Справа№ 910/15518/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Шаптали  Є.Ю.
суддів:            Яковлєва М.Л. 
          Куксова В.В. 

при секретарі  Токарева А.Г.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 20.01.2021.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Приватного підприємства "САФІТЕЛЬ ЛЮКС" 

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2020 у справі №910/15518/19 (суддя Лиськов М. О., повний текст рішення складено та підписано 22.06.2020)

за позовом    Київської міської ради 

до   Акціонерного товариства "К. ЕНЕРГО", 

Приватного підприємства "САФІТЕЛЬ ЛЮКС"

про   визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Київська міська рада звернулась до Господарського суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства "К. ЕНЕРГО" про визнання права власності.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що Акціонерне товариство "К. ЕНЕРГО" незаконно зареєструвало за собою право власності на будівлю трансформаторної підстанції ТП-1114 (літера А) загальною площею 62.9 кв.м за адресою, м. Київ,    вул. Некрасівська, 4-б (реєстраційний номер 479122580000) (далі - трансформаторна підстанція).
21.11.2019 до Господарського суду міста Києва від представника позивача до суду надійшла заява про зміну предмету позову, в обґрунтування котрої позивачем вказано, що 07.11.2019    Приватному підприємству "САФІТЕЛЬ ЛЮКС" видано свідоцтво на право власності №17539 на будівлю трансформаторної підстанції ТП-1114 (літера А) загальною площею 62.9 кв.м за адресою, м. Київ, вул Некрасівська, 4-б (реєстраційний номер 479122580000), таким чином у позивача виникла необхідність у зміні предмету позову шляхом визнання недійсним вказаного свідоцтва на право власності від 07.11.2019 на спірну будівлю трансформаторної підстанції ТП-1114.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.06.2020 у справі №910/15518/19 позовні вимоги Київської міської ради задоволено. 
Визнано право комунальної власності територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради на будівлю трансформаторної підстанції ТП-1114 (літера А), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 479122580000, загальною площею 62,9 кв. м на вул. Некрасівській, 4-Б у м. Києві;
Визнано недійсним свідоцтво про право власності від 07.11.2019 № 17539 видане приватному підприємству «САФІТЕЛЬ ЛЮКС», посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник Наталією Олександрівною на будівлю трансформаторної підстанції ТП-1114 (літера А) загальною площею 62,9 кв. м на вул. Некрасівській, 4-Б, у м. Києві, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 479122580000.
Стягнуто солідарно з Акціонерного товариства "К. ЕНЕРГО" та Приватного підприємства "САФІТЕЛЬ ЛЮКС" на користь Київської міської ради 4936,00 грн. - судового збору.
Задовольняючи позовні вимоги, суд дійшов висновку щодо доказової обґрунтованості та наявності підстав для задоволення позовних вимог Київської міської ради. 
Зазначене рішення мотивоване тим, що трансформаторна підстанція є об`єктом права комунальної власності територіальної громади міста Києва та ніколи не належала на праві власності ПАТ "К.Енерго". Враховуючи оспорювання права позивача на визнання права комунальної власності на нерухоме майно, що є предметом спору, неможливість позивачем, внаслідок позбавлення його правомочностей власника, використовувати майно, для виконання основних функцій відповідно до покладених на нього завдань, суд дійшов висновку про наявність права (охоронюваного законом інтересу) позивача, яке підлягає захисту.
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Приватне підприємство "САФІТЕЛЬ ЛЮКС" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2020 повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви відмовити.
Також у апеляційній скарзі викладені клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, клопотання про витребування доказів, а саме: витребувати у Міністерства юстиції України копію реєстраційної справи на паперових носіях, відповідно до якої було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу)індексний номер 16547928 від 17.10.2014 року, видане державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, та зареєстроване право власності на будівлю трансформаторної підстанції ТП-1114 (літера А), що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Некрасівська, буд.4-б, реєстраційний номер майна 479122580000 за ПАТ «Київенерго» (код ЄДРПОУ 00131305) номер запису про право власності 7366748 та клопотання про залучення третьої особи, а саме: залучити приватного виконавця Павлюка Назара Васильовича у справу як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на стороні Приватного підприємства "САФІТЕЛЬ ЛЮКС".
Скаржник вважає оскаржуване рішення незаконним та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, а висновки суду - такими, що незаконно встановлюють недоведені обставини.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:
- апелянт заперечує проти посилання суду на рішення КМР від 02.12.199 №141/643 як  на доказ виникнення права власності позивача на спірне майно, оскільки з додатку до вказаного рішення не зрозуміло, чи передавався за цим документом спірний об`єкт нерухомості та звертає увагу на відмінність в адресі електромереж, що передавались за згаданим документом;
-  скаржник також заперечує щодо посилання суду на угоду щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу міста Києва від 27.09.2001 року з додатками як доказ виникнення права власності позивача на спірне майно, оскільки на переконання апелянта в матеріалах справи відсутній документ, в якому наведено перелік майна, який передається за цією угодою;
- лист ПАТ «Київенерго» від 31.07.2017 з роздруківками переліку основних засобів комунальної власності територіальної громади міста Києва апелянт вважає неналежним доказом, наголошує на неналежній формі такого документа та звертає увагу на відмінність в адресах спірного майна відповідно до такого переліку, на який послався суд першої інстанції;
- відповідач 2 вважає, що судом не досліджувалось питання набуття права власності на спірне майно відповідачем 1;
- також апелянт вважає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту своїх прав.
03.08.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М. Л., Дикунська С. Я
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.08.2020 у справі №910/15518/19 клопотання апелянта задоволено та поновлено Приватному підприємству «САФІТЕЛЬ ЛЮКС» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2020 у справі № 910/15518/19.  
Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою приватному підприємству «САФІТЕЛЬ ЛЮКС» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2020 у справі №910/15518/19. 
Розгляд апеляційної скарги призначено на 16.09.2020.
Учасникам справи повідомлено про право подати відзив на апеляційну скаргу, відповідь на відзив, заяви, клопотання, заперечення             та встановлено строки на їх подання. 
Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2020 у справі №910/15518/19 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги на підставі п. 5 ст.262 ГПК України.
21.08.2020 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він наводить свої заперечення щодо доводів апеляційної скарги, просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Зокрема, позивач вважає, що спірне майно є об`єктом права комунальної власності територіальної громади міста Києва та обліковується на балансі відповідача 1, та не підлягало відчуженню шляхом приватизації. Позивач вважає, що суд правомірно прийняв електронні докази та надав їм оцінку і не вбачає в цьому порушення порядку прийняття електронних доказів. Також позивач переконаний, що обраний ним спосіб захисту відповідає кінцевій меті звернення до суду  з даною позовною заявою.
01.09.2020 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача - 2 надійшла відповідь на відзив, де заявник наголошує на тому, що докази, надані разом з позовною заявою, не підтверджують тієї обставини, що право власності на будівлю трансформаторної підстанції незаконно вибуло із власності позивача. 
16.09.2020 судове засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням головуючого судді Шаптали Є.Ю. 16.09.2020 у відпустці згідно Наказу в.о. Голови Північного апеляційного господарського суду №509-в від 15.09.2020.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2020 призначено до розгляду апеляційну скаргу Приватного підприємства "САФІТЕЛЬ ЛЮКС" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2020 у справі №910/15518/19 на 29.09.2020.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/3317/20 від 22.09.2020, у зв`язку з тим, що суддя Дикунська С. Я. перебуватиме у відпустці з 28.09.2020 по 02.10.2020, призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Куксов В. В.,    Яковлєв М. Л.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2020 апеляційну скаргу Приватного підприємства "САФІТЕЛЬ ЛЮКС" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2020 у справі №910/15518/19 прийнято до свого провадження колегією суддів у визначеному складі та призначено до розгляду на 29.09.2020.
В судове засідання 29.09.2020 з`явились представник позивача та представник відповідача-2.    Представник відповідача-1 не з`явився.
В судовому засіданні 29.09.2020 представник відповідача-2 наполягав на раніше заявлених в апеляційній скарзі клопотаннях про витребування доказів та залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача. Представник позивача надав свої пояснення стосовно заявлених клопотань.
Колегія суддів, порадившись на місці, ухвалила у клопотанні про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - відмовити, а клопотання про витребування у Міністерства юстиції України доказів - задовольнити.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2020 розгляд справи відкладено на 24.11.2020.    Витребувано у Міністерства юстиції України копію реєстраційної справи на паперових носіях, відповідно до якої було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу) індексний номер 16547928 від 17.10.2014 року, видане державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, та зареєстровано право власності на будівлю трансформаторної підстанціїї ТП-1114 (літ.А), що знаходиться за адресою м.Київ, вул. Некрасівська, буд. 4-б, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 479122580000 за ПАТ «Київенерго» (код ЄДРПОУ 00131305) номер запису про право власності 7366748.
В судове засідання 24.11.2020 з`явились представник позивача представник відповідача-1 та представник відповідача-2. В судовому засіданні 24.11.2020 представник відповідача-2 наполягав на раніше заявленому клопотанні про витребування у Міністерства юстиції України доказів. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2020 оголошено перерву у розгляді апеляційної скарги Приватного підприємства "САФІТЕЛЬ ЛЮКС" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2020 у справі №910/15518/19 до 08.12.2020. Витребувано у Міністерства юстиції України копію реєстраційної справи на паперових носіях, відповідно до якої було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу) індексний номер 16547928 від 17.10.2014 року, видане державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, та зареєстровано право власності на будівлю трансформаторної підстанціїї ТП-1114 (літ.А), що знаходиться за адресою м.Київ, вул.Некрасівська, буд. 4-б, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 479122580000 за ПАТ «Київенерго» (код ЄДРПОУ 00131305) номер запису про право власності 7366748.
У судовому засіданні 08.12.2020 оголошено перерву до 20.01.2021.
01.12.2020 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від апелянта надійшли додаткові пояснення, у яких він наголошує, що на сьогодні скаржник не є власником трансформаторної підстанції та ніколи ним не був, йому належить виключно будівля. 
08.12.2020 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли додаткові пояснення, у яких позивач наголошує, що інформація щодо перебування на балансі спірного об`єкту нерухомого майна у ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» не має відношення до розгляду даної справи. 
11.12.2020 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Міністерства юстиції України надійшов лист щодо витребування копії реєстраційної справи, де повідомлено, що забезпечення зберігання реєстраційних справ на об`єкти нерухомого майна, що розташовані на території міста Києва, покладено на КМДА, у той час як МЮУ не наділено повноваженнями зі забезпечення зберігання реєстраційних справ.
28.12.2020 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від  Міністерства юстиції України надійшов лист щодо надання реєстраційної справи, де також повідомлено, що МЮУ не забезпечує зберігання реєстраційних справ, у зв`язку з чим виконання ухвали суду в частині витребування реєстраційної справи - неможливе. 
12.01.2021 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшли заперечення на додаткові пояснення позивача від 08.12.2020, де заявник звертає увагу, що докази, надані позивачем не стосуються спірного майна.
В судове засідання 20.01.2021 з`явились представники учасників справи та надали свої пояснення. 
Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення - скасуванню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Київській міській раді стало відомо, що право приватної власності на будівлю трансформаторної підстанції ТП-1114 (літера А) загальною площею 62,9 кв.м на вул. Некрасівській, 4-б у м. Києві (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 479122580000) (далі - трансформаторна підстанція) зареєстровано за Публічним акціонерним товариством "Київенерго", код ЄДРПОУ 00131305 (09.08.2019 перейменовано на акціонерне товариство "К. ЕНЕРГО" (далі - Відповідач).
Свої позовні вимоги Київська міська рада обґрунтовує тим, що трансформаторна підстанція, інвентарний номер КМ-10308030522/000, є об`єктом права комунальної власності територіальної громади м. Києва та обліковується на балансі ПАТ "К.Енерго", відповідно до переліку основних засобів, комунальної власності територіальної громади м. Києва, які перебувають у володінні та користуванні ПАТ "К.Енерго" відповідно до Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001. 
З доводів Позивача вбачається, що рішення щодо передачі у власність ПАТ "К.Енерго" трансформаторної підстанції Київська міська рада як дійсний та законний власник майна не приймала, а тому реєстрація права приватної власності на трансформаторну підстанцію за останнім, а також перехід права приватної власності до ПП "САФІТЕЛЬ ЛЮКС" є лише внесенням недостовірних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Таким чином, позивач просить визнати право власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради на будівлю трансформаторної підстанції ТП - 1114 (літера А), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 479122580000,  загальною площею 62,9 кв.м на вул. Некрасівській, 4-б у м. Києві.
В подальшому позивач зазначив про необхідність зміни предмета позову шляхом визнання недійсним свідоцтва про право власності від 07.11.2019 № 17539, посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник Наталією Олександрівною на будівлю трансформаторної підстанції ТП-1114 (літера А) загальною площею 62,9 кв.м на вул. Некрасівській, 4-Б, у м. Києві, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 479122580000. (далі - трансформаторна підстанція).
Отже, спірним об`єктом нерухомості, за твердженням позивача, є будівля трансформаторної підстанції ТП-1114 (літера А) загальною площею 62,9 кв.м на вул. Некрасівській, 4-Б, у м. Києві, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 479122580000. 
Позивач, звертаючись до суду з позовом, як на підставу своїх вимог посилається на наступні обставини.
За змістом статей 2, 318 Цивільного кодексу України річ (майно) може знаходитись у власності Українського народу, фізичних та юридичних осіб, держави Україна, Автономної Республіки Крим, територіальних громад, іноземних держав й інших суб`єктів публічного права. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.
Відповідно до статей 6, 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста, у містах з районним поділом територіальні громади районів у містах діють як суб`єкти права власності. Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Згідно з частиною першої статті 60 "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.
Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.
Відповідно до частини 5 статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
Статтею 6 Закону України "Про столицю України - місто-герой Київ" передбачено, що місцеве самоврядування у місті Києві здійснюється територіальною громадою міста як безпосередньо, так і через Київську міську раду, районні в місті ради (у разі їх утворення) та їх виконавчі органи.
До позовної заяви долучено рішення Київської міської ради від 02.12.1999 № 141/643 "Про передачу в оперативне управління "Київенерго" інженерних мереж тепло-, енергопостачання, які знаходяться на балансі комунального підприємства "Генеральна дирекція Київської міської державної адміністрації по обслуговуванню іноземних представництв", відповідно до якого враховуючи згоду акціонерної компанії "Київенерго" про прийняття в оперативне управління інженерних мереж тепло-, енергопостачання, які належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходяться в повному господарському віданні комунального підприємства "Генеральна дирекція Київської міської державної адміністрації по обслуговуванню іноземних представництв", передано до сфери управління акціонерній компанії "Київенерго" інженерні мережі тепло-, енергопостачання згідно з додатком за умов, що акціонерна компанія "Київенерго" спрямовує частину прибутку, але не менше 60 %, отриманого від експлуатації переданих в її управління основних фондів на капітальний ремонт та заміну переданих інженерних мереж, модернізацію теплових пунктів та бойлерних, трансформаторних підстанцій, встановлення теплових лічильників на житлові будинки та об`єкти соціальної сфери. Виконавчому органу Київської міської ради доручено здійснити передачу майна згідно з пунктом 1 цього рішення, в установленому законодавством України порядку (а.с.28).
Як стверджує позивач, згідно з Додатком до вказаного рішення (а.с.29-30) трансформатор ТП-1114 у Радянському районі 1997 року будови передано в оперативне управління АК "Київенерго".
Відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 17.04.2000 № 640 "Про передачу в оперативне управління акціонерній компанії "Київенерго" інженерних мереж тепло-, енергопостачання, які знаходяться на балансі комунального підприємства "Генеральна дирекція Київської міської державної адміністрації по обслуговуванню іноземних представництв" передано акціонерній компанії "Київенерго" в оперативне управління інженерні мережі тепло-, енергопостачання, зокрема, трансформатор ТП-1114 (а.с. 31).
Згідно зі статтею 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).
27.09.2001 між Київською міською державною адміністрацією (далі - Адміністрація" та Відповідачем - Енергопостачальником було укладено Угоду щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001 (далі - Угода) (а.с 34-36).
Предметом цієї Угоди є передання майна комунальної власності територіальної громади м. Києва згідно з додатком 1, та об`єктів незавершеного будівництва, згідно з додатком 2, (далі - Майно), в управління Енергопостачальнику та подальша експлуатація Майна, зазначеного в додатках 1-3.
При цьому під терміном "Майно" який використовується в Угоді, визначаються об`єкти комунальної власності територіальної громади міста Києва, які перебували у повному господарському віданні ДКП "Київжитло- теплокомуненерго", ТОВ СВП "Академтеплоенерго", ВАТ "Завод "Енергія", та об`єкти теплоелектроцентралей № 5, 6 і теплових мереж, які не увійшли до статутного фонду Енергопостачальника та згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 31.01.2001 № 29-р передані до комунальної власності територіальної громади м. Києва, а також всі інші об`єкти права комунальної власності територіальної громади м. Києва, які на момент підписання цієї Угоди вже передані в управління Енергопостачальнику, згідно додатку 3.
Відповідно до пункту 2.1.1. Угоди Енергопостачальник зобов`язується прийняти без права відчуження у володіння, користування та управління Майно відповідно до актів приймання - передачі.
У подальшому цей пункт був викладений в новій редакції відповідно до Додаткової угоди від 07.11.2013 № 12: "Енергопостачальнику забороняється здійснювати відчуження Майна та будь-яким чином розпоряджатися Майном без попередньої письмової згоди Київської міської ради, окрім випадків, передбачених підпунктом 2.2.3 цієї Угоди (а.с.44).
Відповідно до пункту 4.2. Угоди, передача Майна за цією Угодою не призводить до переходу права власності, і воно залишається комунальною власністю територіальної громади м. Києва.
Зазначений пункт викладено в редакції від 30.04.2007 "При передачі Адміністрацією Енергопостачальнику Майна відповідно до п.1.1. цієї Угоди право власності на таке Майно від територіальної громади м. Києва до Енергопостачальника не переходить".
За змістом листа ПАТ "Київенерго" від 31.07.2017 № 42АУ/201/2496, адресованого Департаменту комунальної власності міста Києва КМДА «Про надання інформації» до листа додається: перелік основних засобів, комунальної власності територіальної громади м. Києва, які перебувають на балансі ПАТ «Київенерго» станом на 30.05.2017; перелік основних засобів, комунальної власності територіальної громади м. Києва, які перебувають на балансі ПАТ «Київенерго» та були списані за період: 01.01.2010 - 30.05.2017. В листі вказано, що інформація надсилається нарочним, на електронному носії (а.с.46).
За твердженням Позивача, посилаючись на вищеописані документи, трансформаторна підстанція є об`єктом права комунальної власності територіальної громади м. Києва та обліковується на балансі Відповідача, відповідно до переліку основних засобів трансформаторну підстанцію взято на облік за інвентарним номером КМ-10308030522/000.
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що  на підставі акту про проведені електронні торги, складеного приватним виконавцем Павлюком Н. В. від 04.11.2019 приватному підприємству "САФІТЕЛЬ ЛЮКС" (місцезнаходження: 69084, Запорізька обл., місто Запоріжжя, вулиця Карпенка-Карого, будинок 60, кімната 19, ідентифікаційний код юридичної особи 34975803) видано свідоцтво про право власності від 07.11.2019 № 17539, посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник Наталією Олександрівною на будівлю трансформаторної підстанції ТП-1114 (літера А) загальною площею 62,9 кв.м на вул. Некрасівській, 4-Б, у м. Києві, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 479122580000 (а.с. 76-78).
У зв`язку з вказаним, позивач в процесі розгляду справи змінив предмет позову та просив суд про визнання недійсним свідоцтва про право власності від 07.11.2019 № 17539, посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник Наталією Олександрівною на будівлю трансформаторної підстанції ТП-1114 (літера А) загальною площею 62,9 кв.м на вул. Некрасівській, 4-Б, у м. Києві, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 479122580000. (далі - трансформаторна підстанція).
З доводів Позивача вбачається, що рішення щодо передачі у власність ПАТ "К.Енерго" трансформаторної підстанції Київська міська рада як дійсний та законний власник майна не приймала, а тому реєстрація права приватної власності на трансформаторну підстанцію за останнім, а також перехід права приватної власності до ПП "САФІТЕЛЬ ЛЮКС" є лише внесенням недостовірних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до статті 345 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.
Відповідно до пункту 22 частини першої статті 1 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна" приватизація державного або комунального майна - платне відчуження майна, що перебуває у державній або комунальній власності, на користь фізичних та юридичних осіб, які відповідно до цього Закону можуть бути покупцями.
Суд першої інстанції, дослідивши наведені обставини, дійшов висновку, що трансформаторна підстанція є об`єктом права комунальної власності територіальної громади міста Києва, ніколи не належала на праві власності ПАТ "К.Енерго", а відтак на трансформаторну підстанцію не правомірно звернуто стягнення за борги ПАТ "К.Енерго".
Також, судом вказав, що факт закріплення Позивачем будівлі трансформаторної підстанції ТП-1114 (літера А) на праві оперативного управління за Відповідачем-1 останнім не заперечується, доказів передання спірного об`єкту нерухомості у власність останнім до суду не надано.
З огляду на викладене вище, суд визнав обґрунтованими вимоги позивача про визнання недійсним свідоцтва про право власності від 07.11.2019 № 17539, що видане приватному підприємству "САФІТЕЛЬ ЛЮКС" на будівлю трансформаторної підстанції ТП-1114 (літера А).
Враховуючи оспорювання права позивача на визнання права комунальної власності на нерухоме майно, що є предметом спору, неможливість позивачем, внаслідок позбавлення його правомочностей власника, використовувати майно, для виконання основних функцій відповідно до покладених на нього завдань, суд дійшов висновку про наявність права (охоронюваного законом інтересу) позивача, яке підлягає захисту.
З наведеними висновками апеляційний господарський суд погодитись не може та вважає, що позивач не довів обставин, на які він посилається, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог виходячи із наступного.
За змістом ст.ст.316, 317, 319 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ст.386 Цивільного кодексу України).
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).
Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).
Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Позивач стверджує, що рішення щодо передачі у власність ПАТ "К.Енерго" трансформаторної підстанції Київська міська рада як дійсний та законний власник майна не приймала, вказує, що реєстрація права приватної власності на трансформаторну підстанцію за останнім, а також перехід права приватної власності до ПП "САФІТЕЛЬ ЛЮКС" є лише внесенням недостовірних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відтак, позивач просить захистити його право як власника нерухомого майна, що, за його твердженням, є предметом спору, а саме - будівлі трансформаторної підстанції ТП-1114 (літера А) загальною площею 62,9 кв.м на вул. Некрасівській, 4-Б, у м. Києві, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 479122580000.  
При цьому, на підтвердження своїх вимог та наявності права власності на спірне майно позивач надає наступні докази: 
- рішення Київської міської ради від 02.12.1999 № 141/643 "Про передачу в оперативне управління "Київенерго" інженерних мереж тепло-, енергопостачання, які знаходяться на балансі комунального підприємства "Генеральна дирекція Київської міської державної адміністрації по обслуговуванню іноземних представництв" та додаток до нього (а.с.28-30);
- розпорядження Київської міської державної адміністрації від 17.04.2000 № 640 "Про передачу в оперативне управління акціонерній компанії "Київенерго" інженерних мереж тепло-, енергопостачання, які знаходяться на балансі комунального підприємства "Генеральна дирекція Київської міської державної адміністрації по обслуговуванню іноземних представництв" (а.с.31-32); 
- Угоду щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001 (34-37), додатки та додаткові угоди до неї; 
- Лист ПАТ "Київенерго" від 31.07.2017 № 42АУ/201/2496 (а.с.46) та додаток до нього (а.с.47-48). 
Апелянт у свою чергу вважає, що позивачем не доведено наявність права власності на спірне майно та вважає ці докази такими, що не стосуються предмету доказування. 
В межах перевірки наведених доводів колегією суддів встановлено таке.
По - перше, відповідно до додатку до рішення Київської міської ради від 02.12.1999 № 141/643, як стверджує позивач, трансформатор ТП-1114 у Радянському районі 1997 року будови передано в оперативне управління АК "Київенерго". 
Варто зазначити, що судовою колегією досліджено наведений доказ та встановлено, що за змістом додатку до вказаного рішення КМР, зокрема передано  в оперативне управління АК "Київенерго" об`єкт в Радянському районі - «електромережі вул. Коцюбинського, 10 Траснформат. ТП-1114 кабельна лінія КЛ-0,4 кв, кабельна лінія КЛ-0,4 кв,» (а.с. 29).
У той же час, колегія суддів звертає увагу, що предметом спору є будівля трансформаторної підстанції ТП-1114 (літера А) загальною площею 62,9 кв.м на вул. Некрасівській, 4-Б, у м. Києві.
Тобто, очевидною є різниця в адресах між ТП-1114, яка передавалась за вказаним рішенням з додатком, та предметом спору у даній справі. 
Отже, дослідивши наведений доказ, колегія суддів встановила, що як вбачається зі змісту до додатку до рішення Київської міської ради від 02.12.1999 № 141/643, будівля трансформаторної підстанції ТП-1114 (літера А) загальною площею 62,9 кв.м на вул. Некрасівській, 4-Б, у м. Києві у такому переліку відсутня, а тому не можна стверджувати, що об`єкт спірного нерухомого майна передавався  в оперативне управління АК "Київенерго" відповідно до такого рішення.
По - друге, позивач посилався на розпорядження Київської міської державної адміністрації від 17.04.2000 № 640 "Про передачу в оперативне управління акціонерній компанії "Київенерго" інженерних мереж тепло-, енергопостачання, які знаходяться на балансі комунального підприємства "Генеральна дирекція Київської міської державної адміністрації по обслуговуванню іноземних представництв" з додатком - переліком інженерних мереж тепло-, енергопостачання, які знаходяться на балансі комунального підприємства "Генеральна дирекція Київської міської державної адміністрації по обслуговуванню іноземних представництв" та передаються в оперативне управління АК "Київенерго".
Аналізуючи такий перелік (а.а. 32-33), вбачається, що акціонерній компанії "Київенерго" в оперативне управління передано, серед іншого, «електромережі вул. Коцюбинського, 10 Траснформат. ТП-1114 кабельна лінія КЛ-0,4 кв, кабельна лінія КЛ-0,4 кв».
Знову ж таки, вбачається різниця в адресах між ТП-1114, яка передавалась за вказаним рішенням з додатком, та предметом спору у даній справі -  будівлею трансформаторної підстанції ТП-1114 (літера А) загальною площею 62,9 кв.м на вул. Некрасівській, 4-Б, у м. Києві. 
По - третє, позивач посилається на Угоду щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001. 
Як вже було зазначено вище, предметом цієї Угоди є передання майна комунальної власності територіальної громади м. Києва згідно з додатком 1, та об`єктів незавершеного будівництва, згідно з додатком 2, (далі - Майно), в управління Енергопостачальнику та подальша експлуатація Майна, зазначеного в додатках 1-3.
Під терміном "Майно" який використовується в Угоді, визначаються об`єкти комунальної власності територіальної громади міста Києва, які перебували у повному господарському віданні ДКП "Київжитло- теплокомуненерго", ТОВ СВП "Академтеплоенерго", ВАТ "Завод "Енергія", та об`єкти теплоелектроцентралей № 5, 6 і теплових мереж, які не увійшли до статутного фонду Енергопостачальника та згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 31.01.2001 № 29-р передані до комунальної власності територіальної громади м. Києва, а також всі інші об`єкти права комунальної власності територіальної громади м. Києва, які на момент підписання цієї Угоди вже передані в управління Енергопостачальнику, згідно додатку 3.
Однак, судова колегія наголошує, що в матеріалах справи відсутній такий перелік майна, що передається за цією угодою, а тому не вбачається за можливе встановити наявність тих обставин, на які посилається позивач.
По - четверте, ще один доказом, на який посилається позивач, є листа ПАТ "Київенерго" від 31.07.2017 № 42АУ/201/2496. До цього листа позивачем додано електроний додаток - перелік майна (а.с.47-48). 
Скаржник заперечує з приводу такого доказу, ставлячи під сумнів його походження з посиланням на те, що позивачем не надано оригіналу цього електронного доказу. 
З наведеного документу видається за можливе припустити, що там зазначено «перелік основних засобів, комунальної власності територіальної громади м. Києва, які перебувають у володінні та користуванні ПАТ «Київенерго» відповідно до Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001 станом на 30.05.2017», як це вказано в заголовку документа. 
Судячи з нумерації, документ надано не у повному обсязі, при цьому під №38   907 (а.с. 48) в переліку наведено такий об`єкт: найменування  об`єкта - будівля ТП-1114 вул. Некрасівська, 4-6, інвентарний номер КМ-10308030522/000.
Колегією суддів враховано думку сторін щодо цього доказу, а крім того, оцінюючи його, судом встановлено те, що посилання позивача на цей документ як на підтвердження права власності на спірне майно не можуть бути прийняті до уваги як належні та допустимі в розумінні положень ГПК України, про що додатково свідчить різниця в адресі спірного майна та майна, виділеного в переліку до листа позивачем. 
Положеннями статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України). 
Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.
Згідно зі ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Підсумовуючи вищевикладене, системно аналізуючи вищедосліджені докази, судова колегія дійшла висновку, що надані позивачем докази не можуть свідчити про наявність права власності Київської міської ради на будівлю трансформаторної підстанції ТП-1114 (літера А) загальною площею 62,9 кв.м на вул. Некрасівській, 4-Б, у м. Києві. 
Таким чином, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог. 
Висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову є передчасними, оскільки оцінивши надані позивачем докази в їх сукупності, судова колегія не вбачає підстав для задоволення позовних вимог з огляду на їх недоведеність.
Тому у цій частині колегія суддів погоджується з доводами апелянта щодо недоведеності позивачем обставин, що підтверджують його право власності на спірне майно.
Усі інші доводи та міркування скаржника, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не впливають на вищенаведені висновки суду.
Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. 
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. 
Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). 
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Таким чином, на підставі вищенаведеного, з урахуванням висновків про недоведеність позивачем обставин, на які він посилається, колегія суддів вбачає наявність правових підстав для скасування оскаржуваного рішення з прийняттям нового рішення, яким слід відмовити в задоволенні позовних вимог. 
Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що позивачем не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 277 ГПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення.
З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Приватного підприємства "САФІТЕЛЬ ЛЮКС" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2020 у справі №910/15518/19 підлягає задоволенню. 
Водночас, рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2020 у справі №910/15518/19 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, яким слід відмовити Київській міській раді в задоволенні позовних вимог.
Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги, згідно ст. 126 та ч.ч. 1, 4 ст. 129 ГПК України покласти на Київську міську раду.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "САФІТЕЛЬ ЛЮКС"- задовольнити.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2020 у справі №910/15518/19 - скасувати.
3. Прийняти нове рішення, яким відмовити Київській міській раді в задоволенні позовних вимог.
4. Стягнути з Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36, код ЄДРГІОУ 22883141) на користь Приватного підприємства "САФІТЕЛЬ ЛЮКС" (69084, Запорізька обл., місто Запоріжжя, вулиця Карпенка-Карого, будинок 60, кімната 19, ідентифікаційний код юридичної особи 34975803) 7   404 (сім тисяч чотириста чотири) грн. 00 коп. судового збору за подача апеляційної скарги.
5. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.
6. Матеріали справи № 910/15518/19 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

          Повний текст постанови складено та підписано 01.02.2021.

Головуючий суддя                                                            Є.Ю. Шаптала 

Судді                                                                                М.Л. Яковлєв

                                                                                В.В. Куксов