П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

25 березня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/7937/20	
Головуючий в 1 інстанції: Стефанов  С.О.
          
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого   судді - Вербицької Н.В.,
                                           суддів - Джабурії О.В.,
                                              - Кравченка К.В.,
          розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року по справі за позовною заявою сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Новоандріївська" до Головного управління Державної податкової служби в Одеській області про визнання протиправним, скасування наказу та податкового повідомлення-рішення, 

                                                  В С Т А Н О В И Л А :

           19 серпня 2020 року сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Новоандріївська" звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просило:
          - визнати протиправним та скасувати наказ від 11.06.2020 № 2339 Головного управління ДПС в Одеській області "Про проведення фактичної перевірки СТОВ "Агрофірма "Новоандріївська";
          - визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС в Одеській області № 0013363201 від 22.07.2020 про застосування штрафу на суму 500 000 грн.
          В обґрунтування позовних вимог СТОВ "Агрофірма "Новоандріївська" зазначає, що
фактична перевірки проведена відповідачем за відсутності законних підстав. Посилаючись на незаконність призначення перевірки, позивач вказував на протиправність прийнятого за її наслідками податкового повідомлення - рішення. Кім того, позивач зазначає, що контролюючим органом не враховані обставини відсутності в діях товариства порушень Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального", а саме: зберігання пального без ліцензії. Позивач вказує на наявність в нього на момент проведення перевірки діючої ліцензії на зберігання пального для власних потреб. Невідповідність фактичного місця розташування резервуарів з пальним адресі, зазначеної у ліцензії, позивач пояснює відсутністю юридичної адреси місця розташування пального, яка присвоєна лише після проведення перевірки.  
          Відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що ним дотримано порядок призначення та проведення фактичної перевірки. Крім того, податковий орган зазначив, що наказ на проведення перевірки може бути оскаржено у разі, якщо допуск посадових осіб контролюючого органу до перевірки не відбувся. В даному ж випадку перевірка проведена. Щодо правомірності прийняття 22.07.2020 ППР про накладення на позивача штрафних санкцій у розмірі 500 000 грн відповідач вказує на встановлення в ході перевірки факту зберігання позивачем пального для власних потреб не за місцем, яке вказано у ліцензії, в зв`язку з чим він дійшов висновку про зберігання пального без ліцензії. 
          Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року позовні вимоги задоволені в повному обсязі.
          Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Зокрема, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не дослідив його доводи щодо законності проведення фактичної перевірки СТОВ "Агрофірма "Новоандріївська".  Крім того, апелянт обґрунтував свою позицію практикою Верховного Суду, що після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки оскарження наказу про призначення перевірки не призводить до відновлення порушеного права платника податків. 
Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін в зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
          Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.
          СТОВ «Агрофірма «Новоандріївська» є юридичною особою (код ЄДРПОУ 00956684), видами діяльності якої є: 01.11 вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); 01.13 вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; 01.41 розведення великої рогатої худоби молочних порід; 01.45 розведення овець і кіз; 01.46 розведення свиней; 01.61 допоміжна діяльність у рослинництві.
           30.03.2020 ГУ ДПС в Одеській області видало СТОВ «Агрофірма «Новоандріївська» ліцензію №15310414202001196 на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) з терміном дії до 30.03.2025 (а.с.18).
           11.06.2020 року ГУ ДПС в Одеській області видано наказ №2339 про проведення фактичної перевірки СТОВ «Агрофірма «Новоандріївська».
          У період з 17.06.2020 по 26.06.2020 контролюючим органом проведено фактичну перевірку СТОВ «Агрофірма «Новоандріївська» з питань додержання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та пального за період з 01.07.2019 року по 26.06.2020 року.
          За результатами проведеної перевірки 26.06.2020 відповідачем складено акт №1250/15-32-32-01/00956684, яким встановлено порушення   ст.15 Закону України від 19.12.1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального»   (із змінами та доповненнями) в частині подання заявником недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання ліцензії.
          В ході проведення фактичної перевірки здійснено обстеження місця зберігання пального, яке зазначено в ліцензії, виданої СТОВ «Агрофірма «Новоандріївська» за адресою: 66831, Одеська область, Ширяївський район, с. Новоандріївка, вул. Центральна, буд. 5, за результатами якого не встановлено наявність резервуарів, які використовуються для зберігання пального для власних потреб, об`єм, яких складає 75 000 літрів. Фактичне місце зберігання пального знаходиться за адресою, яка не зазначена в ліцензії, а саме: на земельній ділянці поза межами населеного пункту. 
           09.07.2020 позивач подав заперечення на акт перевірки, на які відповідач листом № 13742/10/15-32-32/01-13 від 20.07.2020 повідомив, що фактична перевірка проведена з дотриманням норм чинного законодавства.
           22 липня 2020 року на підставі акту №1250/15-32-32-01/00956684 ГУ ДПС в Одеській області прийнято податкове повідомлення - рішення № 0013363201, яким до позивача у відповідності до ст.17 Закону № 481/95-ВР застосовано штрафні санкції на суму 500 000 грн.
          Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний наказ про проведення фактичної перевірки не відповідає вимогам, встановленим Податковим кодексом України, оскільки в ньому відсутнє посилання на інформацію, яка б свідчила про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на відповідача, та у зв`язку з якими у контролюючого органу виникає обґрунтована та законодавчо встановлена необхідність  для здійснення належного податкового контролю. Порушення порядку проведення фактичної перевірки свідчить про те, що акт перевірки є недопустимим доказом, а тому його висновки не можуть бути покладені в основу жодних рішень контролюючого органу, в тому числі оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
          Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що позовні вимоги мають бути задоволені частково та з інших підстав. 
Відповідно до п.75.1      ст.75 Податкового кодексу України          контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Підпунктом   75.1.3 п.75.1   ст.75 ПК України   визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Відповідно до пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України    встановлено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, у тому числі, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.
             Отже, норма цього підпункту дозволяє проведення фактичної перевірки, у тому числі на виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які в силу приписів      статті 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального»      покладені на відповідача.
          Відповідно до пп.81.1   ст.81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку.           Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
          Як вбачається з матеріалів справи, спірний наказ ГУ ДПС в Одеській області від 11 червня 2020 року № 2339 про проведення фактичної перевірки СТОВ «Агрофірма «Новоандріївська» містить: дату видачі; найменування контролюючого органу; найменування та реквізити суб`єкта; адреса об`єкта; мета перевірки - контроль за дотриманням вимог діючого законодавства у сфері обігу підакцизних товарів, порядком здійснення готівкових розрахунків, ведення обліку товарних запасів на складах та\або за місцем їх реалізації, наявності ліцензій, свідоцтв, вид перевірки; підстави для проведення перевірки, визначені      ПК України, зокрема пп.80.2.5      п.80.2      ст.80 ПК України; дата початку перевірки; тривалість перевірки, що відповідає вимогам п.81.1      ст.81 ПК України. Також вказаний наказ містить підпис начальника ДФС та скріплений печаткою контролюючого органу.
          На підставі викладеного судова колегія погоджується з доводами апелянта, що контролюючий орган мав право на проведення фактичної перевірки позивача на підставі здійснення контролюючим органом функцій (відповідно до положень         ст.      19-1      ПК України), визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального та рішення керівника контролюючого органу, а наказ ГУ ДПС в Одеській області від 11 червня 2020 року № 2339 є законним та обґрунтованим.
          Аналогічний правовий висновок щодо законності наказу про проведення перевірки з питань дотриманням вимог діючого законодавства у сфері обігу підакцизних товарів міститься у постанові ВС КАС від 10.04.2020 у справі № 815/1978/18.
Суд першої інстанції, надаючи правову оцінку обставинам, за яких прийнятий оскаржуваний наказ, невірно послався пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України, в зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відсутність законних підстав для проведення фактичної перевірки, та як наслідок, про незаконність оскаржуваного наказу. 
Отже, судова колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування наказу ГУ ДПС в Одеській області від 11.06.2020 № 2339 про проведення фактичної перевірки СТОВ "Агрофірма "Новоандріївська". 
За відсутністю процедурних порушень призначення та проведення фактичної перевірки судова колегія вважає за необхідне надати оцінку правомірності прийнятому податковому повідомленню-рішенню № 0013363201 від 22.07.2020, яким на позивача накладено штрафні санкції на суму 500 000 грн відповідно до ст.17 Закону № 481/95-ВР.
          Відповідно до частин 38 та 44 ст.15 Закону № 481/95-ВР для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів:
          документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення;
          акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального;
          дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.
          Копії таких документів не подаються у разі їх наявності у відкритих державних реєстрах, якщо реквізити таких документів та назви відповідних реєстрів зазначено в заяві на видачу ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на зберігання пального.
          Суб`єкти господарювання, що здійснюють зберігання пального, яке не реалізовується іншим особам і використовується виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, копії зазначених документів не подають. Такі суб`єкти господарювання у заяві зазначають про використання пального для потреб власного споживання чи переробки, загальну місткість резервуарів та ємностей, що використовуються для зберігання пального, та їх фактичне місцезнаходження.
          Статтею 17 Закону № 481/95-ВР передбачена відповідальність за порушення норм цього Закону, у тому числі, щодо зберігання пального.
          Так, абзацом 8 ч.2 ст.17 Закону № 481/95-ВР передбачена відповідальність у вигляді штрафу 500 000 грн за оптову торгівлю або зберігання пального без наявності ліцензії.
          Накладаючи на позивача штраф у розмірі 500 000 грн, контролюючий орган вважав, що зберігання пального не за адресою, вказаної у ліцензії, є обставинами зберігання пального без ліцензії.
          Судова колегія, надаючи оцінку такому висновку відповідача, як необ`єктивному, враховує, що наявна в матеріалах справи ліцензія на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) № 15310414202001196 від 30.3.2020 містить адресу місця зберігання: АДРЕСА_1 , та загальну місткість резервуарів 75 000 літрів (а.с.18). 
В ході перевірки встановлено та не заперечується позивачем, що фактичне місце зберігання пального для власних потреб є іншим, ніж зазначено у ліцензії, якому на час видачі ліцензії (30.03.2020) не було присвоєно юридичну адресу.
Адреса місця, де знаходились резервуари з пальним для власних потреб СТОВ "Агрофірма "Новоандріївська", присвоєна рішенням Новоандріївської сільської ради № 18 лише 13.07.2020, тобто після проведення перевірки, та визначена як "Комплекс будівель та споруд № 2" Новоандріївської сільської ради Ширяївського району (а.с.21).   
В ході апеляційного розгляду з витребуваних у позивача документів вбачається, що СТОВ "Агрофірма "Новоандріївська" зберігає пальне для власного споживання у ємностях, які знаходяться поза межами с.Новоадріївська - на території Новоандріївської сільської ради. Як зазначає позивач, ємності  пальним знаходяться на земельній ділянці колишнього КСП "Росія", яка розпайована та в подальшому викуплена у громадян, які мали право на вказане майно. Із ситуаційної схеми с.Новоандріївка вбачається, що юридична адреса СТОВ "Агрофірма "Новоандріївська" та фактичне місце розташування ємностей знаходяться близько одне до одного (декілька сотень метрів).   
Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що у заяві на отримання ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) СТОВ "Агрофірма "Новоандріївська" вказало адресу зберігання пального - юридичну адресу підприємства: с.Новоандріївка, вул.Центральна, 5, а не фактичну, оскільки на час отримання ліцензії такої адреси не існувало. Без отримання ліцензії позивач не міг зберігати пальне, яке використовує виключно для власних потреб - заправки сільгосптехніки, яку вирисовує у господарській діяльності (вирощування зернових).  
Отже, існують поважні причини, з яких позивач не міг вказати фактичну адресу зберігання пального. 
Оскільки в ході судового розгляду достеменно встановлено, що зазначення СТОВ "Агрофірма "Новоандріївська" в заяві на видачу ліцензії на право зберігання пального юридичної адреси підприємства, як адреси місця зберігання пального, здійснено за обставин відсутності юридичної адреси місця фактичного зберігання пального,  що не було враховано відповідачем при проведенні перевірки та прийнятті оскаржуваного ППР, судова колегія вважає необґрунтованим висновок ДПС про зберігання позивачем пального без ліцензії, що  виключає підстави для притягнення його до відповідальності у відповідності до абз.8 ч.2 ст.17 Закону № 481/95-ВР.
При цьому судова колегія враховує, що до СТОВ "Агрофірма "Новоадріївська" за наведення недостовірних даних у заяві на видачу ліцензії стосовно місця розташування пального, на підставі розпорядження ГУ ДПС в Одеській області від 21.07.2020 № 138-р відповідно до ч.50 ст.15 Закону № 481/95-ВР застосована санкція у вигляді анулювання ліцензії на право зберігання пального (а.с.19).
Після присвоєння адреси об`єкту, де знаходяться ємності з пальним, яке відбулось 13 липня 2020 року на підставі відповідного рішення сільської ради, позивач вдруге звернувся до ГУ ДПС в Одеській області для отримання нової ліцензії, яка була видана СТОВ "Агрофірма "Новоандріївська" 24.07.2020 із зазначенням адреси місця зберігання пального: Одеська область, Ширяївський район, Новоандріївська сільська рада, Комплекс будівель та споруд № 2. 
          Правомірність обмеження майнових прав (законних очікувань) платників податків з боку держави неодноразово була предметом розгляду Європейського суду з прав людини, внаслідок чого Суд сформував уніфіковану позицію, за якою обмеження у реалізації будь-якого права може бути визнане правомірним за дотримання таких умов, як законність, легітимна мета та необхідність у демократичному суспільстві. Сукупність таких умов наразі відома під назвою «трискладовий тест».
          Якщо хоча б одного із зазначених критеріїв не буде дотримано, то Європейський суд з прав людини констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
          У рішенні Європейського суду з прав людини «АГОСІ проти Об`єднаного Королівства» наголошується на необхідності встановлення відношення пропорційності між можливістю застосування, характером заходів з обмеження права власності та метою, що має бути досягнута в результаті такого застосування. Міра дбайливості власника щодо відвернення правопорушення становить лише один з елементів балансу приватного та публічного інтересів, що має розглядатись у сукупності з іншими обставинами справи. У спрощеному вигляді під публічним інтересом у цьому контексті мається на увазі реалізація превентивної функції права шляхом вилучення засобів та предметів правопорушення, що загалом відповідає частині шостій   статті   13 Цивільного кодексу   (застосування судом до особи, яка зловживає правом користування річчю, «інших наслідків, встановлених законом»).
          У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» йдеться про те, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення». Тобто держава має подбати про певний баланс між засобами впливу, адекватною оцінкою його протиправних дій та метою, якої хоче досягти держава.
          На рівні національного процесуального закону (частини другої   статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України) визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди обов`язково перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1)   на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені   Конституцією   та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3)   обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)   добросовісно; 6)   розсудливо; 7)   з дотриманням принципу рівності перед   законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
          Принцип пропорційності має забезпечувати дотримання відповідного балансу між будь-якими зворотними наслідками, що можуть бути заподіяні правам, свободам або інтересам учасників правовідносин, а також поставленим цілям адміністративного договору. Принцип пропорційності передбачає (1)      використання засобів, пропорційних до переслідуваних цілей, (2)      забезпечення через здійснені заходи чіткої рівноваги між публічними інтересами з правами та інтересами приватних осіб.
У рішенні у справі «Рисовський проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип «належного урядування» передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб («Beyeler v. Italy», «Oneryildiz v. Turkey», «Megadat.com S.r.l. v. Moldova», «Moskal v. Poland»). На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок («Lelas v. Croatia» і «Toscuta and Others v. Romania») і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси («Oneryildiz v. Turkey», та «Beyeler v. Italy»).
Зважаючи на допущені відповідачем порушення, які полягали у неврахуванні фактичних даних, отриманих в ході перевірки, що стало підставою для необґрунтованого висновку про наявність в діях платника податків фактів порушення вимог податкового законодавства, судова колегія дійшла висновку невідповідність податкового повідомлення-рішення № 0013363201 від 22.07.2020 року визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям правомірного та пропорційного рішення суб`єкта владних повноважень. Тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Суд першої інстанції не надав оцінки зазначеному податковому повідомленню рішенню, помилково вважаючи протиправним наказ на проведення фактичної перевірки СТОВ "Агрофірма "Андріївська". 
Відповідно до п.3 ч.1 ст.317 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням постанови про задоволення позовних вимог СТОВ "Агрофірма "Новоандріївська" лише в частині визнання протиправним та скасування ППР № 0013363201 від 22.07.2020. В частині визнання протиправним та скасуванні наказу на проведення перевірки від 11.06.2020 № 2339 слід відмовити, як необґрунтовано заявлених позовних вимогах.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 31 серпня 2020 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
          Керуючись ст.ст.308,311,315,317,321,322,325,328 КАС України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області - задовольнити частково.  
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року - скасувати та ухвалити постанову про часткове задоволення позовних вимог сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Новоандріївська".
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління Державної податкової служби в Одеській області № 0013363201 від 22.07.2020 про накладення на СТОВ "Агрофірма "Новоандріївська" штрафних санкцій у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн.
У задоволенні позовної заяви в частині визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Державної податкової служби в Одеській області від 11.06.2020 № 2339 "Про проведення фактичної перевірки СТОВ "Агрофірма "Новоандріївська" - відмовити.
          Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення
повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

          Головуючий                                                                      Н.В.Вербицька  
          
           Суддя                                                                                О.В.Джабурія

           Суддя                                                                                К.В.Кравченко