КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                     
                                                                       Апеляційне провадження № 22-ц/824/447/2021
                                                                                                            справа № 752/12749/20
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
 25 лютого  2021 року Київський апеляційний суд в складі:
 
            Суддя - доповідач:      Андрієнко А.М.
            Суддів:                          Соколової В.В.
                                                  Поліщук Н.В.
            При секретарі             Дроздовій Ж.В.
 
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва, постановленого суддею Чередніченко Н.П. 23 жовтня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,
 
У С Т А Н О В И Л А :
 
У липні 2020 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, в якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 26.11.1983 року відділом реєстрації актів громадянського стану Подільського району м. Києва, актовий запис № 1011, обґрунтовуючи тим, що між ними відсутнє взаєморозуміння та спільні погляди на життя, втрачено почуття любові та поваги одне до одного, шлюбні відносини припинились, вони не ведуть спільне господарство, та подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, у сторін є вже повнолітній син. Збереження формально зареєстрованого шлюбу суперечить її інтересам, в зв`язку з чим вона звернулась з даним позовом до суду.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2020 року позов задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 26.11.1983 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Подільського району м. Києва, актовий запис № 1011. Після розірвання шлюбу залишити прізвище позивача - ОСОБА_2 .
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи тим, що рішення прийнято при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновку суду обставинам справи, а також внаслідок порушення і неправильного застосування норм матеріального і процесуального права. Крім того, суд не взяв до уваги фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, обставини примирення сторін. 
 У суді апеляційної інстанції відповідач підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Позивач просила апеляційну саргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
 Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість  постановленого додаткового рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 26.11.1983 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Подільського району м. Києва було зареєстровано шлюб між сторонами, про що зроблено актовий запис № 1011.
Спільних неповнолітніх дітей у сторін немає.
Відповідач під час розгляду справи судом першої інстанції заперечував проти позову, в клопотанні від 08 вересня 2020 року просив про надання шестимісячного строку  для  примирення сторін.  (а.с. 32).
Ухвалою суду від 18 вересня 2020 року сторонам по справі надано строк для примирення - один місяць (а.с. 37).
Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу.
Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст.110 СК України).
Згідно зі ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
У п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бут розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.
З наведених обставин справи вбачається, що сторони у справі є подружжям, проте один із них наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач просив про надання строку на примирення тривалістю у 6 місяців. Суд першої інстанції надав місячний строк для примирення. 
Розгляд справи триває трохи більше, ніж  шість місяців і на час вирішення цього питання   сторони не примирилися, позивач заперечує таку можливість, а тому доцільності в наданні сторонам строку на примирення не вбачається.
За змістом норм СК України заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.
Надання строку для примирення подружжя та його тривалість є правом суду, а не його обов`язком. А тому апеляційний суд, не надаючи сторонам строк для примирення, не вбачає у цьому порушення прав відповідача.
Виходячи з засад сімейного законодавства,   шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
У позовній заяві позивач зазначала, що спільне життя з відповідачем не складається через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Вказувала, що відповідач чинить на неї психологічне  та фізичне насилля, принижує її, не поважає.
Встановивши, що позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а також врахувавши відсутність майнового спору, відсутність у сторін неповнолітніх дітей, суд першої інстанції, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, дійшов правильного висновку про неможливість збереження шлюбу та наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.
Щодо посилань апелянта на заяву позивача у справі по поділ майна , то колегія суддів вважає, що цей позов має інший предмет і буде розглянутий в іншому провадженні.
В даному випадку суд вирішує питання щодо сімейних стосунків сторін, які фактично на час розгляду справи є вже припиненими.
За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.
 
Керуючись ст.ст.  367, 374, 375  ЦПК України, колегія суддів
 
П О С Т А Н О В И Л А:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її  прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня  складання повного тексту постанови.
 
Повний текст постанови складено 1 березня 2021 року.

 
Суддя - доповідач:     

Судді: