ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року	Львів	Справа № 607/14742/20 пров. № А/857/15615/20	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді –                                       Носа С. П., 
суддів –                                                            Кухтея Р. В., Шевчук С. М.;

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 листопада 2020 року у справі № 607/14742/20 (головуючий суддя Делікатна Л. В., м. Тернопіль) за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, інспектора роти № 1 батальону Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції Шипки Христини Богданівни про визнання дій протиправними та скасування постанови, закриття провадження,- 
                                                        ВСТАНОВИВ:

04 вересня 2020 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, інспектора роти № 1 батальону Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції Шипки Христини Богданівни про визнання протиправними дій інспектора роти № 1 батальону УПП в Тернопільській області ДПП Шипки Х. Б. щодо винесення відносно позивача постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 30.08.2020 серії ЕАМ №3059982; скасування постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №3059982 від 30 серпня 2020 року; закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.10 ст.121 КУпАП відносно ОСОБА_1 .
В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що оскаржена постанова серії ЕАМ №3059982 від 30 серпня 2020 року є протиправною, адже не містить належного викладу  обставин  правопорушення.  Так,  поліцейським не встановлювалися обставини з приводу перевезення дитини транспортним засобом без використання спеціальних засобів та ременів безпеки, не встановлювалися зріст та вік дитини, місце розташування дитини в транспортному засобі та наявність у ньому спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину. Позивач вказував на відсутність в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.10 ст.121 КУпАП.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 листопада 2020 року позов задоволено частково.
Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №3059982 від 30 серпня 2020 року, якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.10  ст.121 КУпАП  та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.10  ст.121 КУпАП  закрито.
В решті позовних вимог  відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 420,40 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 2000 грн.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачем – Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що описка помилково здійснена інспектором в силу людського фактору, а саме назва технічного засобу для здійснення відеофіксації ВО 00045 замість ВО 00054 жодним чином не спростовує факт адміністративного правопорушення, скоєного ОСОБА_1 . Позивачем жодного разу не ставився під сумнів відеозапис з нагрудної камери поліцейського як доказ в цілому. З даного відеозапису чітко видно, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, адже в машині був відсутнім засіб, що дає змогу пристебнути дитину (дитяче крісло). Крім того, з даного відеозапису видно, що сам ОСОБА_1 неодноразово визнає факт адміністративного правопорушення.
Позивачем подано до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в якому він просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржене рішення суду – без змін.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати з таких підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Судом першої інстанції встановлено, що 30 серпня 2020 інспектором роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП Шипкою Х.Б винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №3059982 від 30 серпня 2020 року, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.10 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. 
У вказаній постанові зазначено, що 30 серпня 2020 року о 21 год. 14 хв. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки КІА К5 д.н.з. НОМЕР_1 , перевозив дитину, зріст якої менше 145 см, або таку, що не досягла 12 річного віку у транспортному засобі, що обладнаний ременем безпеки без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією транспортного засобу, чим порушив вимоги п. 21.11 (б) Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 10 статті 121 КУпАП.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції не погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.
Питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до  статті 41 Закону України «Про дорожній рух»  регулюються  Правилами дорожнього руху  (далі -  ПДР), затвердженими  постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
Пунктом 21.11 «б»  ПДР  України передбачено, що дітей, зріст яких менше 145 см або тих, що не досягли 12-річного віку, забороняється перевозити у транспортних засобах, обладнаних ременями безпеки, без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу.
Відповідно до ч. 10  ст. 121 КУпАП  порушення правил перевезення дітей тягне за собою накладення штрафу на водія в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до  ст. 245 КУпАП  завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до  ст. 280 КУпАП  орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до  ст. 222 КУпАП  органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення передбачені, зокрема,  ч. 10  ст. 121 КУпАП.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно з приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
У позовній заяві позивач зазначив, що будь-яких протиправних дій не вчиняв, а оскаржувана постанова відносно нього складена неправомірно.
Відповідно до ч.2  ст.77 КАС України  в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
При цьому, суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.
За таких обставин відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та зокрема довести факт вчинення позивачем порушення  ПДР  відповідними доказами.
За приписами частини 1  статті 8 Закону України «Про Національну поліцію»  (далі - Закон № 580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією  та законами України.
Згідно п. 8 ч.1  ст. 23 Закону № 580-VIII  поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Згідно з п. 11 ч.1 ст. 23 Закону № 580-VIII поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Згідно ст. 31 Закону № 580-VIII поліція може застосовувати такі превентивні заходи: 1) перевірка документів особи; 2) опитування особи; 3) поверхнева перевірка і огляд; 4) зупинення транспортного засобу; 5) вимога залишити місце і обмеження доступу до визначеної території; 6) обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю; 7) проникнення до житла чи іншого володіння особи; 8) перевірка дотримання вимог дозвільної системи органів внутрішніх справ; 9) застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису; 10) перевірка дотримання обмежень, установлених законом стосовно осіб, які перебувають під адміністративним наглядом, та інших категорій осіб; 11) поліцейське піклування.
Відповідно до ст.40 Закону № 580-VIII поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання  правил дорожнього руху.
Тобто, положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.
Водночас колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Колегія суддів звертає увагу, що у графі 7 оскаржуваної постанови зазначено, що доказом вчинення інкримінованого порушення є запис з нагрудного реєстратора поліцейського ВО 00045.
Дослідивши вказаний відеозапис, колегією суддів встановлено, що матеріали вказаної відеофіксації містять безпосередні докази перевезення у транспортному засобі дитини, зріст якої менше 145 см або такої, що не досягла 12-річного віку, без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу.
Слід зазначити, що з запису з нагрудного реєстратора поліцейського ВО 00054 видно, що на місці винесення постанови позивач визнав обставини щодо перевезення дитини без дитячого крісла.
Додатково слід зазначити, що у постанові від 13.02.2020 по справі №524/9716/16-а, на яку послався суд першої інстанції, Верховний Суд вказав, що оскаржена постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь-яку фіксацію правопорушення. У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення. Натомість, в справі № 607/14742/20 в оскарженій постанові зазначено про долучення до постанови від 30.08.2020 серії ЕАМ №3059982 відеозапису з нагрудної камери поліцейського ВО 00045. Таким чином, в даній правовій ситуації помилковим є застосування правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 13.02.2020 по справі №524/9716/16-а. 
Щодо твердження суду першої інстанції про те, що відеофіксацію фактично здійснено на камеру ВО 00054, тоді як в оскарженій постанові зазначено номер камери ВО 00045, то колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду зазначає, що технічна помилка здійснена інспектором не спростовує факт адміністративного правопорушення скоєного ОСОБА_1 та не може слугувати підставою для звільнення від відповідальності за фактично вчинене правопорушення.
Щодо твердження позивача, висловленого у відзиві на апеляційну скаргу, про неправильне зазначення часу винесення оскарженої постанови від 30.08.2020 серії ЕАМ №3059982, слід зазначити наступне. З відеозапису з нагрудного реєстратора поліцейського ВО 00054 видно, що ОСОБА_1 був зупинений інспектором патрульної поліції в 21:09 год. Після спілкування інспектора Шипки Х. Б. з Бойком А.А. нею було винесено оскаржену постанову від 30.08.2020 серії ЕАМ №3059982 із зазначенням часу вчинення правопорушення 21:14 год. Наведене жодним чином не спростовує факт вчинення позивачем правопорушення, що було ним визнано перед складанням оскарженої постанови. 
Щодо посилання позивача на підпункт 5 пункту 156 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 №176, згідно якого пасажир таксі має право перевозити на руках дитину дошкільного віку на задньому сидінні, то з запису з нагрудного реєстратора поліцейського ВО 00054 видно, що ОСОБА_1  на запитання інспектора чи надає він послуги таксі заперечує факт надання таких послуг та стверджує, що здійснює приватне перевезення пасажирів.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а відтак  апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду скасувати з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.
Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись статтями 241, 250, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                     ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції – задовольнити.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 листопада 2020 року у справі № 607/14742/20 – скасувати та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, інспектора роти № 1 батальону Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції Шипки Христини Богданівни про визнання дій протиправними та скасування постанови, закриття провадження.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.  

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. М. Шевчук