Справа № 459/1070/17                                Головуючий у 1 інстанції: Рудаков Д.І. 
Провадження № 22-ц/811/1437/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 лютого 2021 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Мікуш Ю.Р.
Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.
                Секретар: Іванова О.О.
З участю представника позивача адвоката Смолинець В.І., представника Офісу Генерального прокурора-прокурора Панчишина Р.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові  апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 адвоката Смолинця Василя Івановича на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 серпня 2017 року у справі за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Смолинця Василя Івановича  до Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Державного казначейства України про стягнення майнової та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

19.04.2017 року представник ОСОБА_1 адвокат Смолинець Василь Іванович звернувся в суд з позовом до Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Державного казначейства України про стягнення за рахунок державного бюджету на користь позивача завданої йому майнової шкоди у розмірі 6 456 000.00 грн., стягнення за рахунок державного бюджету коштів, витрачених на правову допомогу в розмірі 10 000.00 грн., стягнення за рахунок державного бюджету в рахунок відшкодування 300 000.00 грн. моральної шкоди.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що ОСОБА_2 написав заяву в Сокальський РВ ГУМВС України, про нібито вчинення ОСОБА_1 стосовно нього шахрайських дій, чим було заподіяно йому шкоди на суму 439 900 грн. 19 червня 2010 року слідчим СВ Сокальського РВ ГУМВС України у Львівській області Корчевським В. В. порушено кримінальну справу № 128-1256 за фактом шахрайських дій, вчинених відносно   ОСОБА_3 . Ще до порушення кримінальної справи 10 червня 2010 року, протоколом огляду місця події, слідчим ОСОБА_4 було вилучено технологічне обладнання по виготовленню поролону загальною вартістю 240 000 дол. США. Дане обладнання було демонтоване і вивезене в    АДРЕСА_1 на відповідальне зберігання ОСОБА_2 21 червня 2010 року слідчим Корчевським В. В. винесено постанову про накладення арешту на технологічну лінію по виробництву поролону, що є приватною власністю ОСОБА_1 21 червня 2013 року внесено відомості до ЄРДР № 21013150310000524 за частиною третьою статті  190 КК України. 29 серпня 2013 року винесена постанова про закриття даного кримінального провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України. Однак майно, яке було вилучене слідчим, не повернуте. 23 вересня 2016 року Сокальський районний суд задовольнив скаргу і скасував арешт накладений постановою слідчого, однак технологічна лінія по виготовленню поролону власнику не повернута. Візуальним оглядом майна, що знаходиться в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 виявив, що половина обладнання відсутня, а решту обладнання, яке залишилося, знищено і до подальшої експлуатації воно не придатне. ОСОБА_1 , як власнику майна заподіяна майнова шкода в розмірі 6 456 000 грн. та моральна шкода в розмірі 300 000 грн.
Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 23 серпня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.
Постановою апеляційного суду Львівської області від 03 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від    23 серпня 2017 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 01 квітня 2020 року постанову Львівського апеляційного суду від 03 вересня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – ОСОБА_5  зазначає, що вважає, рішення суду таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з`ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що 19.06.2010 року слідчим СВ Сокальського РВ ГУМВС України у Львівській області Корчевським В.В. порушено кримінальну справу № 128-1256 за фактом шахрайських дій, вчинених відносно ОСОБА_2 і ще до порушення кримінальної справи 10.06.2010 року, слідчим ОСОБА_4 було вилучено технологічне обладнання по виготовленню поролону (фактично згідно паспортних даних технологічної лінії обладнання для виготовлення пінополіуретану) загальною вартістю 240 000.00 дол. США. Дане обладнання було демонтоване і автомобілями вивезене в АДРЕСА_1 та передане на відповідальне зберігання ОСОБА_2 21 червня 2010 року слідчим Корчевським В.В., винесено постанову про накладення арешту на технологічну лінію по виробництву пінополіуретану (слідчим по незнанню названо поролону), що є приватною власністю ОСОБА_1 . Постановою від 29 серпня 2013 року кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України закрито, але майно, на яке було накладено арешт і яке було вилучено слідчим, його власнику не повернуте. Апелянт неодноразово звертався в органи прокуратури всіх рівнів, в органи Міністерства внутрішніх справ України всіх рівнів з вимогою повернути майно, що йому належить, але правоохоронні органи ігнорували законні вимоги і майно залишилось неповернутим, розкомплектоване, прийшло в непридатність через неналежне зберігання. Крім цього зазначає, що шкода завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України і в даному випадку відповідачем є саме Держава Україна. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Відповідно до статті 360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) Відзив на апеляційну скаргу суду не надано.
11.12.2017 року представником Генеральної прокуратури України прокурором Заяць І.Є. надано суду заперечення на апеляційну скаргу (а.с.184-185 т.1) у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Червоноградського міського суду Львівської області-без змін.
Заслухавши пояснення представника позивача адвоката Смолинця В.І. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника Офісу Генерального прокурора- прокурора Панчишин Р.В. на заперечення доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
За приписами статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За приписами абзацу 3 статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Матеріалами справи та судом встановлено, що 19 червня 2010 року слідчим СВ Сокальського РВ ГУ МВС України у Львівській області Корчевським В.В. порушено кримінальну справу № 128-1256 за фактом вчинення шахрайських дій відносно ОСОБА_2 .
Постановою слідчого СВ Сокальського ГУ МВС України у Львівській області Корчевського В.В. від 21 червня 2010 року, тобто ще до порушення кримінальної справи, накладено арешт на майно, що знаходиться у м.Великі Мости Сокальського району Львівської області, а саме: на технологічну лінію по виробництву поролону (фактично технологічно лінію по виробництву пінополіуретану), яка 16 лютого 2006 року була передана ОСОБА_1 у заставу ПАТ «Родовід Банк», вказане майно арештовано та передано на відповідальне зберігання, і яка ще до порушення кримінальної справи, 10 червня 2010 року, була вилучена слідчим ОСОБА_4 . 
Із розписки, даної ОСОБА_2 вбачається, що 10 червня 2010 року на території ЧЗЗБВ прийнято під охорону на відповідальне зберігання обладнання (технологічну лінію по виробництву поролону).
Постановою від 29 серпня 2013 року закрито кримінальне провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України (відсутність складу злочину).
Ухвалою слідчого судді Сокальського районного суду Львівської області від 23 вересня 2016 року скасовано арешт, накладений постановою слідчого СВ Сокальського РВ ГУМВС України у Львівській області Корчевського В.В. від 21 червня 2010 року. Майно, на яке було накладено арешт і яке було передане на відповідальне зберігання ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до сьогодні не повернено, розкомплектовано, не придатне до використання. 
З письмових пояснень прокуратури у Львівській області від 08.06.2018 року № 05/2-861 вих-18 вбачається, що постановою заступника керівника Червоноградської місцевої прокуратури Львівської області від 01.06.2018 року скасовано постанову слідчого Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області Дещиці І.Р. від 29.08.2014 року про закриття кримінального провадження № 12013150310000524 від 21.06.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України. Однак, згідно пояснень представника позивача, до цього часу жодні слідчі дії по вказаному кримінальному провадженню не проводилися, процесуальні документи не складалися, незважаючи на встановлені КПК строки розслідування кримінальної справи, які закінчилися.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких визначений частиною першою статті 1176 Цивільного кодексу України (далі ЦК), а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність,органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон).
Відповідно до пункту першого частини першої статті 1 Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують право громадян.
Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбаченому цим Законом, виникає у випадку встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали про призначення нового розгляду) факту незаконного накладення арешту на майно (пункт 1-1 частини першої статті 2 Закону).
Відмовляючи у задоволені позову про стягнення шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що доказів незаконного накладення арешту на майно позивача не надано.
З висновками суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується.
Матеріалами справи встановлено, що постановою слідчого від 29 серпня 2013 року кримінальне провадження № 12013151310000524 від 21.06.2013 року відкрите за ознаками ч.3 ст. 190 КК України закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КК України.
Ухвалою слідчого судді Сокальського районного суду Львівської області Адамович М.Я. від 23.09.2016 року скасовано арешт накладений постановою слідчого СВ Сокальського РВ ГУ МВС України у Львівській області від 21.06.2010 року, а саме: на технологічну лінію по виробництву поролону. (а.с.11 т.1).
Підставою для скасування арешту на технологічну лінію послужила постанова слідчого від 29.08.2013 року із якої вбачається, що дане кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення. В судовому засіданні встановлено та зазначено в Ухвалі судді від 23.09.2016 року, що дійсно потреба в подальшому застосуванні арешту зазначеного майна відпала. (а.с. 11 зворот).
Суд апеляційної інстанції вважає, що арешт на технологічну лінію ОСОБА_1 був накладений слідчим СВ Сокальського РА ГУМВСУ у Л/о ОСОБА_4 передчасно, ще до винесення постанови про порушення кримінальної справи. Крім цього, технологічна лінія, яка була власністю позивача ОСОБА_6 була демонтована, припинилося виробництво, позивач та його сім`я залишилися без засобів для життя, втратили роботу інші наймані працівники, оскільки технологічна лінія була вивезена та передана на зберігання гр. ОСОБА_3 , який не вжив заходів для її належного та безпечного зберігання до остаточного вирішення справи по суті. З протоколу обшуку від 07.06.2018 року складеного слідчим Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУ НП у Л/о встановлено, що технологічне обладнання розкомплектовано, не придатне для його ідентифікування.
Встановлені судом обставини свідчать про те, що саме внаслідок незаконних дій слідчого ОСОБА_4 , що виразилися у передчасному накладенні арешту ще до порушення кримінальної справи на технологічну лінію власником якої був позивач ОСОБА_6 , накладення арешту шляхом вилучення технологічної лінії без її належного зберігання, без врахування того, що технологічна лінія перебувала у заставі ПАТ «Родовід Банк» по Кредитному договору, не враховано чи була нагальна потреба вилучати технологічну лінію та припиняти виробництво- призвело до заподіяння значної матеріальної шкоди позивачу ОСОБА_6 , незалежне чи таке було передано під відповідальне зберігання.
За змістом ст.3 Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) п.2) майно (в тому числі грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт.
Вартість майна визначається за цінами, що діють на момент прийняття рішення про відшкодування шкоди. У разі пошкодження майна завдана шкода відшкодовується повністю. (ст.4 абз.4 Закону).
Доказів вартості арештованого майна на час постановлення судового рішення суду не надано, відтак суд виходить із вартості на час придбання такого ОСОБА_1 .
Відповідно до Договору купівлі-продажу від 14 січня 2004 року (далі Договір) укладеного у м.Біла Церква між ФОП ОСОБА_7 як продавець та ОСОБА_1 представником МЧП «Стимул» як покупцем технологічного обладнання для виробництва пінополіуретана вартість якого становить 570 000 грн. Оплату проведено на розрахунковий рахунок продавця в розмірі 100% передоплати. До Договору додано Специфікацію доставки із розшифровкою вартості всіх комплектуючих, а також Паспорт обладнання з інструкцією та схемами ( а.с.31-54).
Відтак, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди підлягають до часткового задоволення відповідно до наданих доказів. Про те, що вартість технологічного обладнання становить 240 000,00 доларів США представником позивача не надано.
Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1,3,4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. ( ст..4 Закону).
Відповідно до абз.5 ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» ОСОБА_1 має підстави для відшкодування моральної шкоди. Підставою для відшкодування моральної шкоди є неправомірне, незаконне накладення арешту на майно позивача, яке є його власністю.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя ( ч.5 ст. 4 Закону).
З пояснень представника позивача адвоката Смолинець В.І., внаслідок неправомірних дій слідчого Корчевського В.В. позивачу ОСОБА_1 завдано значну непоправну моральну шкоду. Після накладення арешту на технологічну лінію та її незаконне передчасне вилучення, ОСОБА_1 отримав сильний стрес, що призвело до цукрового діабету, гангрени та значного погіршення здоров`я вцілому. На даний час у ОСОБА_1 ампутовані кінцівки, такий лежачий, що підтверджується Епікризом із медичної карти стаціонарного хворого № 13078 із хірургічного відділення за 08.11.2018 року, лікування продовжується із певними застереженнями та рекомендаціями для хворого. (т.2).
За змістом ч.6 ст.4 Закону моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Окрім переживань, що є у причинному зв`язку із неправомірними діями органів досудового розслідування, позивач та його сім`я були позбавлені засобів для життя, оскільки ОСОБА_1 забезпечував сім`ю та близьку родину, підтримання належної їх життєдіяльності було його основним завданням, для чого жив, працював, старався. Дії працівників органу досудового розслідування спричинили непоправиму втрату як для позивача так і для його близьких, а тому суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задовольнити в повному обсязі про який просить позивач.
Враховуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.
Відповідно до ст.376 ч.1 п.3,4 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: п.3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; п.4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається:неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.3,4, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Смолинця Василя Івановича на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 серпня 2017 року задовольнити частково.
Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 серпня 2017 року скасувати
Ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Червоноградським МВ УМВС України у Львівській області 26 грудня 2001 року, проживає: АДРЕСА_2 ) 570 000 гривень (п`ятсот сімдесят тисяч грн.) матеріальної шкоди та 300 000,00 грн. (триста тисяч грн.) на відшкодування моральної шкоди.
В решті позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 02 березня 2021 року.

Головуючий                                                                Ю.Р.Мікуш

Судді:                                                                        Т.І.Приколота

                                                                               Р.В.Савуляк