Постанова
Іменем України
 
09 березня 2021 року
м. Київ

справа № 937/2354/20
провадження № 51-3648км20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                               ОСОБА_1 ,
суддів:                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 , 
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,        
скаржника                                                     ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
захисника                                                     ОСОБА_7 ,      
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від  06 липня 2020 року про відмову у відкритті провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 квітня 2020 року за результатами розгляду скарги на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі – ЄРДР).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Слідчий суддя Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області 30 квітня 2020 року відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. 
Запорізький апеляційний суд ухвалою від 06 липня 2020 року, керуючись положеннями ст. 399 КПК України, відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на вказану ухвалу слідчого судді, оскільки це  рішення не підлягає оскарженню в апеляційному порядку відповідно до статей 307, 309 КПК України.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі ОСОБА_6 , вказуючи на незаконність та необґрунтованість ухвали апеляційного суду, просить її скасувати й призначити новий розгляд у суді першої або апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Суть доводів ОСОБА_6 зводиться до того, що він не  погоджується із судовим рішенням апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження. Зазначає, що нормами Конституції України визначено право на оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на  бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, що підтверджено і Рішенням Конституційного Суду України від 17 червня 2020 року № 4-р(ІІ)/2020, яким визнано неконституційним положення ч. 3 ст. 307 КПК України. 
Позиції учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , кожен окремо, висловивши свої доводи, підтримали касаційну скаргу та просили скасувати ухвалу апеляційного суду.
Прокурор у судовому засіданні, посилаючись на безпідставність доводів у  касаційній скарзі ОСОБА_6 , просив залишити її без задоволення, а ухвалу апеляційного суду без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та мотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, які було досліджено під час судового розгляду й оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави для його ухвалення. 
Як видно з матеріалів провадження, ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді зі  скаргою на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі Запорізької області, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Слідчий суддя ухвалою від 30 квітня 2020 року в задоволенні зазначеної скарги ОСОБА_6 відмовив. 
Не погоджуючись із таким рішенням слідчого судді, ОСОБА_6 неодноразово оскаржував його до апеляційного суду з поданням відповідних апеляційних скарг, у  яких порушував питання про скасування зазначеної ухвали слідчого судді та  постановлення нової ухвали про задоволення його скарги.
Апеляційний суд ухвалами від 04 червня 2020 року та 06 липня 2020 року (оскаржувана ухвала апеляційного суду від 06 липня 2020 року), відмовив у відкритті провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_6 .
Як убачається зі змісту вказаних ухвал апеляційного суду, рішення про необхідність відмови у відкритті апеляційного провадження на ухвалу слідчого судді було прийнято на підставі ч. 4 ст. 399 КПК України, яка передбачає, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, що  не  підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
При цьому доводи у касаційній скарзі ОСОБА_6 про незаконність ухвали апеляційного суду від 06 липня 2020 року з огляду на Рішення Конституційного Суду від 17 червня 2020 року № 4-р(ІІ)/2020 є безпідставними.
Так, зазначеним Рішенням визнано неконституційним положення ч. 3 ст. 307 КПК України в частині заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення.
Тобто вказане положення ч. 3 ст. 307 КПК України втратило чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Статтею 5 КПК України передбачено, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Відповідно до висновку, сформульованого у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 лютого 2021 року (справа   № 133/3337/19, провадження № 51-453 кмо 20), оскарженню в  апеляційному порядку підлягають ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, які постановлені після визнання неконституційними положень ч. 3 ст. 307 КПК України, тобто з 17 червня 2020 року. Якщо така ухвала слідчого судді постановлена до 17 червня 2020 року, і  на час ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 17 червня 2020 року 
№ 4-р(ІІ)/2020 та набрання ним чинності ще не закінчився встановлений у п. 3 ч. 2 та ч. 3 ст. 395 КПК України строк апеляційного оскарження певною особою ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, то в такої особи виникає право апеляційного оскарження вказаної ухвали слідчого судді.
З матеріалів провадження вбачається, що 01 червня 2020 року ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 квітня 2020 року, яка була постановлена за його участі.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 04 червня 2020 року було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на  вказану ухвалу слідчого судді, оскільки це рішення не підлягало оскарженню в апеляційному порядку відповідно до статей 307, 309 КПК України.
Крім того, ОСОБА_6 подав повторну апеляційну скаргу на  ухвалу слідчого судді від 30 квітня 2020 року лише 21 червня 2020 року, тобто поза межами визначеного п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України п`ятиденного строку на  апеляційне оскарження вказаного судового рішення з дня його оголошення, посилаючись при цьому на Рішення Конституційного Суду України від 17 червня 2020 року № 4-р(ІІ)/2020.
Як видно з матеріалів провадження, перед апеляційним судом ставилось питання про перевірку ухвали слідчого судді, яка була постановлена до ухвалення Конституційним Судом України зазначеного вище Рішення, і відповідно до редакції ч. 3 ст. 307 КПК України, що діяла на момент постановлення відповідної ухвали, не підлягала оскарженню в апеляційному порядку.
Враховуючи вищенаведене, а також рішення Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 лютого 2021 року, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що у  відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 квітня 2020 року слід відмовити.
Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваної ухвали апеляційного суду, не  встановлено, а тому у задоволенні касаційних вимог ОСОБА_6 слід відмовити. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд 
ухвалив:
Ухвалу Запорізького апеляційного суду від 06 липня 2020 року про відмову у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 квітня 2020 року залишити без зміни, а касаційну скаргу ОСОБА_6 – без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Судді:
 
ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                                       ОСОБА_3