ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

                                                                                                Головуючий суддя І інстанції: Гелета С.М.
09 лютого 2021 р.	Справа № 480/7478/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Рєзнікової С.С. ,
за участю секретаря судового засідання Білюк Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Клітченко Оксани Анатоліївни на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Клітченко Оксани Анатоліївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» про визнання протиправною та скасування постанови, -
в с т а н о в и в:
02.01.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 08.10.2020 року ВП № 63249708, винесену приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А..
Обґрунтовує позовні вимоги позивач тим,    що відповідач не виконав вимоги ст. 24 Закону України    «Про виконавче провадження»    та відкрив виконавче провадження не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи або знаходження її майна, з порушенням правил територіальної діяльності за наявності в нього достовірної інформації про місце проживання та перебування боржника (позивача) в іншому виконавчому окрузі. Зазначає, що позивач зареєстрований по АДРЕСА_1 не працював і не працює, жодного майна у цьому місті не має.
У відзиві на адміністративний позов відповідач зазначає, що нею при відкритті виконавчого провадження були дотримані вимоги Закону України    «Про виконавче провадження», оскільки було взято до уваги інформацію, зазначену у виконавчому написі нотаріуса, відповідно до якої місце проживання позивача було зазначено в АДРЕСА_2 . Також вказала, що нею було перевірено виконавчий документ на відповідність вимогам чинному законодавству України та не було виявлено жодної з передбачених законом підстав для його повернення стягувачу та відмовити у відкритті виконавчого провадження. З урахуванням викладеного відповідач вважає, що жодним чином не порушено норми Закону України    «Про виконавче провадження», зокрема, статтю 24 цього закону.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» (далі – ТОВ «ФК «Аланд»), правом подання відзиву на позовну заяву не скористалось.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 03.12.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.
Судом проведений розподіл судових витрат    - стягнуто на користь ОСОБА_1 з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору у розмірі 840,80 грн.
Судове рішення вмотивоване тим, що судом не встановлено, а відповідачем не надано доказів реєстрації місця проживання чи місця перебування позивача або наявності у останнього майна в м. Києві на момент відкриття виконавчого провадження. Приватним виконавцем не дотримано вимоги ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» та без достатніх на те правових підстав відкрито виконавче провадження не за місцем проживання, перебування боржника фізичної особи або знаходження його майна.
Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначила, що приватний виконавець не вправі давати правову оцінку діям приватного нотаріуса при вчиненні виконавчого напису і правомірності таких дій не була предметом судового розгляду у рамках даної адміністративної справи. Таким чином, приватним виконавцем було перевірено виконавчий документ на відповідність вимог    Закону України «Про виконавче провадження», саме - виконавчий напис приймався виконавцем за місцем проживання боржника, зазначеним у виконавчому документі, який є чинним, а тому, у спірних правовідносин були відсутні підстави для повернення виконавчого документа без виконання. Зазначає, що приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи за місцем проживання або перебування боржника - фізичної особи незалежно від місця реєстрації останнього. Посилається на постанову Першого апеляційного адміністративного суду у справі №200/4257/20-а від 09.06.2020 року. Також зазначає, що основним належним, достовірним, достатнім доказом відкриття виконавчого провадження є виконавчий документ - виконавчий напис від 08.09.2020 року № 27339 виданого приватним нотаріусом Житомирського міського  нотаріального округу Гораєм О.С., в якому чітко зазначено місце проживання боржника, знаходиться в межах виконавчого округу міста Києва. А тому, у приватного виконавця не виникало жодних сумнівів щодо законності та правомірності виконавчого напису нормам    Закону України «Про виконавче провадження». Відтак, дії приватного виконавця відповідають зазначеним нормам    Закону України «Про виконавче провадження», а доводи суду першої інстанції є помилковими та такими, що є передчасними. Зазначає, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено обов`язку приватного виконавця проводити виконавчі дії спрямовані на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження. Приватний виконавець наголошує, що виконавець не тільки не зобов`язаний, а й не має права перевіряти інформацію про місце проживанням боржника до відкриття виконавчого провадження.
          Правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.
          За приписами    ст. 268 КАС України    у справах, визначених статтями    273 - 277,    280 - 283,    285 - 289    цього    Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку (ч. 1    ст. 268 КАС України).
          Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2    ст. 268 КАС України).
          Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3    ст. 268 КАС України).
За приписами    ст. 308 КАС України    суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).    Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.
Судом встановлено, що приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. 08.09.2020 року видано виконавчий напис № 27339 про звернення стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 , який є боржником за кредитним договором від 26.11.2013 року № 001-18202-261113, укладеним з ПАТ «Дельта Банк», кінцевим правонаступником якого є ТОВ «ФК «Аланд» у розмірі 16.054,35 грн та 500,00 грн за вчинення виконавчого припису (а.с.38).
          До приватного виконавця надійшла заява від 30.09.2020 року № 20098046 представника ТОВ «ФК «Аланд» про примусове виконання рішення, а саме зазначеного вище виконавчого напису про стягнення з ОСОБА_1     коштів у розмірі 16.554,35 грн, із зазначенням у заяві місця реєстрації боржника ОСОБА_1 АДРЕСА_2 (а.с.36).
          Відповідно до змісту вказаної заяви, у відповідності до вимог ст.ст. 3, 4, 5, 19, 24, 28, 48, п. 1 ч. 1 ст. 26, та ч. 2 ст. 68 Закону України    «Про виконавче провадження», ТОВ «ФК «Аланд» просило відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, виконавчого напису, накласти арешт на все нерухоме майно, грошові кошти на банківських рахунках боржника в межах суми заборгованості. У випадку встановлення доходу боржника, ТОВ    «ФК «Аланд    просило звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового стягнення щодо його майна та без перевірки його майнового стану за місцем проживання (перебування) боржника.
          08.10.2020 приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 63249708 з примусового виконання виконавчого напису № 27339 від 08.09.2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Горай О.С., про стягнення з позивача    коштів у розмірі 16.554,35 грн (а.с.13).
Погоджуючись з висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає.
          Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України    органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені    Конституцією    та законами України.
          Відповідно до    ст. 1 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VІІІ     «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VІІІ), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені    Конституцією України, цим    Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього    Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього    Закону    підлягають примусовому виконанню.
          Згідно з ч. 1    ст. 5 Закону № 1404-VІІІ,    примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим    Законом    випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються    Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
          Положеннями ч. 1    ст. 18 Закону № 1404-VІІІ    визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим    Законом    заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
          За змістом п. 1 ч. 2    ст. 18 Закону № 1404-VIII    виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
          Пунктом 4 ч. 2    ст. 23 Закону № 1403-VІІІ передбачено, що в Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
          Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 6    ст. 25 Закону № 1403-VІІІ    виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.
          Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до    Закону № 1404-VІІІ    знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
          Інформація про приватних виконавців виконавчого округу та реквізити їхніх офісів розміщуються у всіх судах та в органах державної виконавчої служби, розташованих у межах відповідного виконавчого округу.
          Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
          За приписами ч. 2    ст. 24 Закону № 1404-VІІІ,    приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
          Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
          Виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України (ч. 4    ст. 24 Закону № 1404-VІІІ).
          Згідно з п. 10 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої    наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 за № 512/5, місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених    ст. 24 Закону № 1404-VІІІ.
          Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у    ст. 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (п. 1 ч. 1    ст. 26 Закону № 1404-VІІІ).
          У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (ч. 3    ст. 26 Закону № 1404-VІІІ).
          Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати    декларацію про доходи    та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (ч. 5    ст. 26 Закону № 1404-VІІІ).
          Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що    Закон № 1404-VІІІ    і    Закон № 1403-VІІІ    визначають вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження. При цьому згідно з ч. 3    ст. 25 Закону № 1403-VІІІ    право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.
          За приписами п. 10 ч. 4    ст. 4 Закону № 1404-VІІІ    виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо, зокрема, виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
          Положеннями ч. 5    ст. 24 Закону № 1404-VІІІ    визначено, що у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.
          Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України.
          Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.
          Положення наведених вище норм свідчать про те, що саме на виконавця покладено обов`язок встановити, чи пред`явлено виконавчий документ за належним місцем виконання, відповідно до    ст. 24 вказаного Закону.
          Судовим розглядом встановлено, що згідно з витягом з Єдиного реєстру приватних виконавців, приватний виконавець Клітченко О.А. здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Києва.
          Згідно наявної в матеріалах справи копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 підтверджено, що місце проживання ОСОБА_1 з 27.01.2004 року зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11). Інформація про зміну позивачем місця проживання у паспорті громадянина України відсутня.
          Відповідно до рішення Кролевецької міської ради Сумської області від 18.02.2016 року «Про перейменування вулиць, провулків, арки та парку в місті Кролевець», вулиця Карла Маркса була перейменована на вулицю Героїв Крут.
          Також, як вбачається зі змісту заяви від 22.08.2013 року № 008-18202-220813 про відкриття кредитної лінії в ПАТ «Дельта Банк», у якій місце реєстрації ОСОБА_1 зазначено за адресою: АДРЕСА_1 , а місце фактичного проживання збігається з місцем реєстрації (а.с. 37).
          Доказів внесення сторонами змін до вищезазначених договорів щодо адреси фактичного проживання позичальника відповідачем та третьою особою не надано.
          Таким чином, відомості про фактичне місце проживання ОСОБА_1 , вказані у виконавчому написі нотаріуса від 08.09.2020 року № 27339, не відповідають тим відомостям щодо фактичного місця проживання боржника, які вказані у договорі про відкриття кредитної лінії.
          Колегія суддів зауважує, що ані відповідачем - приватним виконавцем, ані третьою особою - кредитною установою не наведено будь-якого джерела відомостей щодо вищезазначеної адреси фактичного місця проживання боржника – АДРЕСА_4 , з урахуванням того, що згідно наданих позивачем доказів, місцем реєстрації боржника є: АДРЕСА_1 .
          Наведене свідчить про те, що приватний виконавець Клітченко О.А., при відкритті виконавчого провадження, не пересвідчився з достовірних джерел про наявність майна боржника у відповідному виконавчому окрузі та місце проживання позивачки.
          Наявні матеріали справи не містять доказів щодо підтвердження інформації, зазначеної у постанові про відкриття виконавчого провадження, що боржник мешкає за адресою: АДРЕСА_4 .
          Зазначене твердження спростовується копією паспорту позивача та поясненнями позивача.
          Надані стягувачем документи не вказують на можливе місце проживання позивача саме в місті Києві на момент подання заяви про примусове виконання виконавчого напису, що свідчить про те, що на момент відкриття виконавчого провадження, приватний виконавець не володів достовірною інформацією про фактичне проживання боржника за вказаною адресою у м. Києві, оскільки стягувач до заяви не додав підтверджуючих документів, з які б свідчили про те, що боржник проживає/перебуває за вказаною адресою в м. Києві.
          Посилання відповідача в відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі на те, що стягувач наділений правом вибору місця виконання рішення, а законодавство не покладає на виконавця обов`язку здійснювати перевірку місця проживання боржника до відкриття виконавчого провадження, є помилковим, виходячи з наступного.
          Як зазначалось вище, у спірних відносинах належним місцем виконання є місце проживання або перебування боржника, або місце знаходження його майна.
          Відповідно до ч. 1    ст. 29 Цивільного кодексу України    місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
          Відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, визначає    Закон України від 11.12.2003 року № 1382-IV     «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон № 1382-IV), відповідно до статті 3 якого місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.
          Положеннями ч. 1    ст. 6 Закону № 1382-IV    встановлено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.
          Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції (ч. 10    ст. 6 Закону № 1382-IV).
          Особи, які не проживають за адресою, що зареєстрована як місце їх проживання, більше одного місяця і які мають невиконані майнові зобов`язання, накладені в адміністративному порядку чи за судовим рішенням, або призиваються на строкову військову службу і не мають відстрочки, або беруть участь у судовому процесі в будь-якій якості, зобов`язані письмово повідомити орган реєстрації про своє місце перебування (ч. 17    ст. 9 Закону № 1382-IV).
          Тобто, саме зареєстроване місце проживання фізичної особи має визначальне значення для цілей визначення місця виконання виконавчого документа.
          Враховуючи, що зазначені у виконавчому написі нотаріуса місце проживання боржника ( АДРЕСА_4 ) та фактичне місце реєстрації боржника ( АДРЕСА_1 ) відрізняються та територіально знаходяться у межах різних виконавчих округів, беручи до уваги, що відомості про місце проживання ОСОБА_1 у м. Київ не підтверджені тими документами, які надавалися стягувачем разом із заявою про відкриття виконавчого провадження, колегія суддів вважає, що в цьому випадку приватний виконавець був зобов`язаний скористатися правом, наданим ч. 5    ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження»    та здійснити перевірку відомостей щодо місця проживання боржника або місця знаходження його майна.
          Стосовно посилання відповідача на те, що у виконавчому написі від 08.09.2020 року № 27339, вчиненому приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., чітко зазначено, що боржник проживає у межах виконавчого округу міста Києва, а саме, за адресою: АДРЕСА_4 , а тому у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку із пред`явленням не за місцем виконання, то суд апеляційної інстанції не бере такі до уваги, оскільки факт проживання позивача за вказаною адресою не підтверджений жодними належними та допустимими доказами.
          Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали справи не містять документів, які б об`єктивно підтверджувати адресу місця перебування позивача: АДРЕСА_4 .
          Вказана у виконавчому написі від 08.09.2020 року № 27339 інформація про проживання боржника на час його вчинення у місті Києві не може слугувати достатньою підставою для відкриття виконавчого провадження з примусового виконання цього виконавчого напису у місті Києві без перевірки приватним виконавцем. При цьому в документі визначена офіційна адреса реєстрації боржника.
          Таким чином, вказана у виконавчому написі від 08.09.2020 року № 27339 та заяві стягувача інформація про проживання боржника на час його вчинення у місті Києві, на думку колегії суддів, не може слугувати достатньою та достовірною підставою для відкриття виконавчого провадження з примусового виконання цього виконавчого напису у місті Києві, без перевірки приватним виконавцем інформації щодо проживання боржника на час вчинення відкриття виконавчого провадження, адже у протилежному випадку допускалася б можливість зазначення стягувачем будь-якої адреси боржника (не підтвердженої доказами) для штучної зміни виконавчого округу.
          Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідачем до суду першої інстанції        надавалися матеріали виконавчого провадження, а саме копія заяви від 27.08.2013 року № 008-18202-220813 про відкриття кредитної лінії з яких не вбачається, що адресою місця проживання чи реєстрації позивача, є : АДРЕСА_4 .
          Отже, з огляду на встановлені судом апеляційної інстанції обставини, зазначена третьою особою в заяві про відкриття виконавчого провадження адреса місця проживання боржника документально не підтверджена, тому таку інформацію неможливо вважати відомостями, що ідентифікують боржника.
          Також, колегія суддів зазначає, що приватним виконавцем, як суб`єктом владних повноважень, не надано доказів того, що кошти боржника або інше майно, на момент прийняття оскаржуваної постанови, знаходились у виконавчому окрузі, на території якого приватний виконавець Клітченко О.А. здійснює свою діяльність та відомості, щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.
          Більш того, постановою приватного виконавця від 16.10.2020 року № 63249708 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника встановлено, що ОСОБА_1 отримує дохід від МАЛЕ ПРИВАТНЕ ПІДРИЄМСТВО «АЛЬЯНС» (код ЄДРПОУ 23297853), адреса місця реєстрації якого є: 41300, Сумська область, Кролевецький район, місто Кролевець, площа Миру, буд. 6 (а.с. 62-63).
          Тобто, відсутнє обґрунтування правомірності винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у № 63249708 та прийняття виконавчого документу не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, і не за місцезнаходженням його майна - грошових кошів (м. Кролевець Сумської області).
          Отже, місце проживання та місце отримання доходів боржника не відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець Клітченко О.А. здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України, а виконавчий документ у виконавчому провадженні № 63249708 прийнято до виконання відповідачем не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що у відповідача були відсутні законні підстави для прийняття приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження про стягнення коштів з фізичної особи, яка має місце проживання у Сумській області (м. Кролевець).
          Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у рішенні від 25.06.2019 року у справі № 826/7969/16.
          На підставі цього, колегія суддів дійшла до висновку, що постанова приватного виконавця Клітченко О.А. про відкриття виконавчого провадження від 08.10.2020 року № 63249708 є протиправною та підлягає скасуванню.
          Посилання відповідача в апеляційній скарзі на ухвалу Верховного суду від 25.01.2019 року у цивільній справі № 511/1342/17 є не обґрунтованим. Дане судове рішення не є постановою в розумінні    ст. 242 КАС України.
          Крім того, колегія суддів вказує, що позиція Верховного суду, що висловлена у даній ухвалі, стосується правовідносин у цивільній справі. У той час як даних спір виник у площині адміністративних правовідносин.
          Посилання відповідача в апеляційній скарзі на рішення Першого апеляційного адміністративного суду у справі № від 09.06.2020 року 200/4257/20-а є не обґрунтованим. Дане судове рішення не є рішенням, яке є обов`язковими до виконання, та таким що має преюдиційне значення для вирішення справи. 
          Положеннями ч. 1    ст. 77 КАС України    визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених    статтею 78 цього Кодексу.
          Відповідно до ч. 2    ст. 77 КАС України    в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
          Однак, приватним виконавцем Клітченко О.А. не доведено, що остання при відкритті виконавчого провадження про стягнення коштів з ОСОБА_1 діяла в межах повноважень та у спосіб, що визначені    Законом № 1404-VІІІ.
          Доводи відповідача, щодо правомірності відкриття виконавчого провадження з урахуванням вищенаведеного є помилковими.
          Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
          Згідно ч. 1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
          Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
          Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
          Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2    ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені    Конституцією    та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед    законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Інші доводи апеляційної скарги та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).        
Згідно із    ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
          На підставі наведеного, керуючись статтями 13, 23, 31, 268, 269, 287, 292, 293, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Клітченко Оксани Анатоліївни залишити без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року, - без змін.
          Постанова Другого апеляційного адміністративного суд набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі тридцяти днів, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Мельнікова	
Судді	   	А.О. Бегунц    С.С. Рєзнікова   	

Повний текст постанови складено  09.02.2021 року