КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ
 
     30 березня 2021 року місто Київ.
Справа 754/12992/16-ц
Апеляційне провадження № 22-ц/824/5496/2021
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                               Желепи О.В.,
суддів:                                         Кравець В.А., Мазурик О.Ф.
секретар судового засідання     Міщенко Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа Банк»  на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2020 року (у складі судді Грегуль О.В., інформація щодо дати складання повного тексту відсутня ) про забезпечення позову
у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» про визнання кредитного договору та договорів іпотеки недійсними,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
У жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсними Кредитного договору, договорів про внесення змін і доповнень до Кредитного договору та договорів іпотеки. З урахуванням уточненої позовної заяви просила суд : Визнати      Кредитний договір №2607/0608/71-016 від 24.06.2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством "Сведбанк"( права кредитора за яким належать ПАТ "Альфа Банк") та ОСОБА_1 недійсними.
Визнати    Договори про внесення змін і доповнень № 1 від 16.04.2009 року та № 2 від 17.04.2009 року до Кредитного договору №2607/0608/71-016 від 24.06.2008 року недійсними.
Визнати    Договір іпотеки № 2607/0608/71-016-2-1 від 24.06.2008 року, укладений між ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_1 , з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 2607/0608/71-016 від 24.06.2008р, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек A.B., р.№2091 недійсним.
Визнати    Договір іпотеки № 2607/0608/71-016-2-2 від 24.06.2008 року, укладений між ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_1 , з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 2607/0608/71-016 від 24.06.2008р, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек A.B., р.№2090 недійсним.
 
10 жовтня 2020 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1  подала заяву про забезпечення позову, шляхом накладання арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1724406532212;
Заборонити  Акціонерному товариству «Альфа-Банк» (Код ЄДРПОУ: 23494714, адреса: 01001, м. Київ, вул. Десятинна, 4/6) в позасудовому порядку вчиняти будь-які дії щодо перереєстрації права власності, продажу чи відчуження будь-яким шляхом на користь будь-яких третіх осіб нерухомого майна, а саме житлового будинку  АДРЕСА_1 , до набрання законної сили рішення суду у справі № 754/12992/16-ц за позовом   ОСОБА_1 до ПАТ "Альфа Банк", ПАТ"Омега Банк" про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними.
 
Ухвалою  Деснянського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2020 року заяву про забезпечення позову задоволено.
Накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1724406532212), що належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ).
Заборонено Акціонерному товариству «Альфа-Банк» (код ЄДРПОУ: 23494714, адреса: 01001, м. Київ, вул. Десятинна, 4/6) вчиняти будь-які дії щодо перереєстрації права власності, продажу чи відчуження будь-яким шляхом на користь третії осіб житлового будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1724406532212), що належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ).
Не погоджуючись з такою ухвалою, 04.02.2021 року АТ «Альфа Банк»  звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити в задоволення заяви про забезпечення позову. Вважає, що оскаржувана ухвала  постановлена з порушенням норм процесуального права.
 
Позивачем не додано жодного документа, який би підтверджував, що нерухоме майно може бути відчужене на користь третіх осіб; існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, у разі відчуження АТ «Альфа-Банк» спірного  майна. Посилання позивача в заяві на потенційну можливість Відповідача чи інших осіб на підставі оспорюваного іпотечного договору скористатися правом на звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку не є достатньою підставою для задоволення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення у виді заборони АТ «Альфа-Банк» та необмеженому колу осіб вчиняти дії майнового характеру стосовно предмету іпотеки 
 
В тексті апеляційної скарги посилається на висновки ВС від 30.09.2020 року у справі №61-2250 св. 19, по справі №910/6592/16 від 31.01.2008 року.
24 березня 2021  року від ОСОБА_2 яка діє в інтересах ОСОБА_1  на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив, в якому остання посилаючись на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, просила залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Вказувала на те, що  забезпечення вказаного позову зазначеним способом, є співмірним із заявленими вимогами та таким, що належним чином забезпечує ефективність захисту прав Позивача та виконання рішення суду у випадку задоволення позову та не зашкодять ні Відповідачеві, ні іншим особам.
В судовому засіданні апеляційного суду представник  АТ «Альфа-Банк» доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.
Представник позивача  просила відмовити взадовоелнні скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з  наступних підстав.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
У частині 1 ст.150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову, а саме:
1) накладення арешту на майно, що належить або підлягає передачі відповідачеві і знаходиться у нього чи в інших осіб.
2) забороною вчиняти певні дії;
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Ключовим завданням при вирішенні необхідності забезпечення позовних вимог є забезпечення в подальшому виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності доводів заявника щодо забезпечення позову; збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимогти, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення в разі невжиття таких заходів.
Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
Згідно з п.п.1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач, звертаючись до суду з даним позовом просила:
Визнати    Кредитний договір №2607/0608/71-016 від 24.06.2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством "Сведбанк"( права кредитора за яким належать ПАТ "Альфа Банк") та ОСОБА_1 недійсними.
Визнати    Договори про внесення змін і доповнень № 1 від 16.04.2009 року та № 2 від 17.04.2009 року до Кредитного договору №2607/0608/71-016 від 24.06.2008 року недійсними.
Визнати    Договір іпотеки № 2607/0608/71-016-2-1 від 24.06.2008 року, укладений між ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_1 , з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 2607/0608/71-016 від 24.06.2008р, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек A.B., р.№2091 недійсним.
Визнати    Договір іпотеки № 2607/0608/71-016-2-2 від 24.06.2008 року, укладений між ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_1 , з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 2607/0608/71-016 від 24.06.2008р, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек A.B., р.№2090 недійсним.
Таким чином, позивач звернулася до суду з позовом немайнового характеру, тому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що вжитий судом першої інстанції захід забезпечення позову у вигляді арешту та заборони вчинення будь-яких дій щодо державної реєстрації (перереєстрації) права власності на іпотечне майно є неспівмірним із заявленими вимогами. 
Також колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не обґрунтував свій висновок, що невжиття заходу забезпечення позову у вигляді заборони вчинення будь-яких дій щодо державної реєстрації (перереєстрації) права власності на нерухоме майно може призвести до утруднення чи неможливості виконання рішення суду у випадку задоволення позову .
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», «Джеймс та інші проти Сполученого королівства») положення статті 1 Першого протоколу містять три окремих правила, які не застосовуються окремо: перше правило проголошує принцип мирного володіння майном, друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у власність правомірним, третє правило визнає за державами контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Також, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання в право власності принципу правомірного та допустимого втручання, слід оцінити, чи є захід законним, чи переслідує втручання суспільний інтерес, чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям.
Однак, нерухоме майно, на яке суд наклав арешт та заборону  відчуження, не є предметом даного спору, жодних вимог щодо нього позивач не заявляла. Заява про забезпечення позову була обґрунтована тим, що саме позивач, є власником нерухомого майна і у неї є ризики, що відповідач на підставі договору іпотеки зможе звернути стягнення на майно у позасудовому порядку.  З огляду на те, що арешт за приписами ст. 150 ЦПК України може бути накладено лише на майно відповідача, в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.
Крім того, враховуючи вимоги позивача про визнання строку дії договору кредиту припиненим, рішення суду про задоволення зазначеної вимоги не потребуватиме примусового виконання, оскільки зазначений правочин буде вважатись припиненим з моменту набуття чинності ухваленого судового рішенням. Отже, накладення заборони на нерухоме майно, а саме на будинок АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1724406532212), що належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 )  ніяким чином не впливатиме на можливість виконання рішення суду у разі задоволення позову.
За таких обставин, суд першої інстанції не мав правових підстав для забезпечення позову у визначений позивачем спосіб, який вочевидь є не співмірним з заявленими вимогами.
Згідно вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали з прийняттям постанови по суті вимог заявника.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа Банк» - задовольнити.
Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2020 року - скасувати та постановити нову.
У задоволенні заяви ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1  про забезпечення позову відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови  складено 01 квітня 2021 року.
Головуючий                                                             О.В. Желепа 
Судді                                                                         В.А. Кравець
                                                                                  О.Ф. Мазурик