Справа № 163/1863/18 	Головуючий у 1 інстанції: Чишій С. С. 	
Провадження № 22-ц/802/168/21  Категорія: 70 	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
22 лютого 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 18 грудня 2018 року,

                                        В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом.
Покликалась на те, що з 10 серпня 1999 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , який рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 26 жовтня 2005 року було розірвано.
Вказувала, що відповідач ОСОБА_2 є батьком їх неповнолітньої дитини – сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Неповнолітня дитина перебуває на її утриманні, а відповідач ухиляється від обов`язку утримувати дитину, участі у його вихованні не приймає, матеріальної допомоги не надає. Відповідач ОСОБА_2 є працездатним, має заробіток та може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини.
Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просила суд стягувати з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти в твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої дитини – сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 500 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 18 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Ухвалено стягувати з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини – сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 500 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 вересня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , покликаючись на неправильну оцінку судом зібраних доказів та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про задоволення позову та стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1 500 грн щомісячно, не відповідає обставинам справи, оскільки судом не було враховано його майнового та сімейного стану, та крім того, в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення його про подачу позову, відкриття провадження у справі, надіслання та отримання ним ухвал суду, судових повісток, у зв`язку з чим він не зміг подати суду відповідні докази.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи.
За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття постанови у цій справі є 22 лютого 2021 року - дата складення повного судового рішення.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 не надає матеріальної допомоги позивачу ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини – сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, враховуючи матеріальне становище відповідача, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, суд вважав, що з ОСОБА_2 на користь позивача на утримання неповнолітнього сина необхідно стягувати аліменти у розмірі 1 500 грн на щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.
Такий висновок суду є правильний.
Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі з 10 серпня 1999 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 26 жовтня 2005 року було розірвано (а.с.3).
Відповідач по справі ОСОБА_2 є батьком неповнолітньої дитини – сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 13 грудня 2002 року (а.с.5). 
Згідно довідки про склад сім`ї № 1851 від 07 вересня 2018 року ОСОБА_1 разом із неповнолітньою дитиною проживає по АДРЕСА_1 (а.с.6).
Згідно з приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Як передбачено ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що обов`язок щодо утримання дитини до досягнення нею повноліття покладено на її батьків. Аліменти за позовом одного із батьків, з яким проживає дитина, присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі, і мають бути достатніми для її гармонійного розвитку.
Частинами 1 та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що  суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 1 500 грн щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, суд першої інстанції врахував вимоги зазначених вище норм матеріального права і прийняв законне і справедливе рішення на підставі наданих позивачем доказів.
За таких обставин, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалене судом першої інстанції рішення про задоволення позову ОСОБА_1 відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи про те, що він неспроможний сплачувати на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у визначеному судом розмірі, колегією суддів до уваги приймаються, оскільки відповідно до ст. 180 СК України відповідач, як батько дітини зобов`язаний її утримувати. 
Крім того, безпідставними є також покликання відповідача на те, що визначений судом розмір аліментів вищий за мінімальний розмір аліментів, визначений ст. 182 СК України, оскільки вказаною нормою права визначений мінімальний розмір аліментів, який не може бути меншим за встановлений законом, проте такий розмір має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. 
Відповідач також на підтвердження свого майнового стану та неможливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі жодних належних та допустимих доказів не надав і суду апеляційної інстанції.
Докази додані відповідачем до апеляційної скарги про те, що на дату ухвалення судом оскаржуваного рішення в нього на утриманні перебувало ще двоє малолітніх дітей ( ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 ) не доводять тієї обставини, що ОСОБА_2 не має можливості сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у визначеному судом розмірі. 
Покликання відповідача на те, що він не отримував копії ухвали суду про відкриття провадження у справі, судової повістки, у зв`язку з чим не зміг подати суду відповідні докази, є безпідставними та спростовується наявною у матеріалах справи письмовою розпискою про вручення поштового відправлення (а.с.13), яке підтверджує те, що відповідач був обізнаний про пред`явлений до нього ОСОБА_1 позов, отримав копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, проте ні відзиву на позовну заяву, ні доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на заперечення позовних вимог, суду не надав.
Таким чином, наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм матеріального права та обставин справи, яким суд дав зазначену вище правову оцінку.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
                                   У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 18 грудня 2018 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: