ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 р.	Справа № 480/4847/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Кононенко З.О. ,
за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.
представника відповідача Пономаренка В.І. 

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Опімах, м. Суми по справі № 480/4847/19
          за позовом         ОСОБА_1  
          до        Міністерства оборони України                
          про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до  Міністерства оборони України (далі – відповідач), в якому, з урахуванням збільшення позовних вимог, просила суд визнати неправомірним та скасувати рішення Міністерства оборони України, яке оформлене п. 18 протоколу № 20 від 14 лютого 2019 року та полягає у відмові в призначенні та виплаті їй одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", та зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути її заяву та прийняти рішення про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю її сина – військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_2 під час виконання ним обов`язків військової служби – у розмірі, передбаченому Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 вказаний адміністративний позов задоволено.
Визнано неправомірним та скасовано рішення Міністерства оборони України, яке оформлене п. 18 протоколу № 20 від 14 лютого 2019 року та полягає у відмові в призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти рішення про призначення і виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із загибеллю її сина - військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_2 під час виконання обов`язків військової служби - у розмірі, передбаченому Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 року у справі № 480/4847/19 та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що в акті службового розслідування щодо з`ясування причин та обставин загибелі сина позивачки зазначено, що смерть є наслідком самогубства. Причина смерті внаслідок самогубства також була зазначена в постанові про закриття кримінального провадження Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області від 28.09.2017 р., яка скасована ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області. Враховуючи, що документи мають розбіжності та не визначають причину смерті сина позивачки, Міноборони прийнято рішення про повернення документів про призначення одноразової грошової допомоги батькам загиблого на доопрацювання, що оформлене протоколом від 04.10.2019 р. № 130, пункт 8. Також зазначає, що суд першої інстанції задовольняючи позов здійснив втручання у дискреційні повноваження відповідача.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи  апеляційної скарги, та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги  апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 26.12.2016 р. приблизно о 19 год. 20 хв. під час несення караульної служби у добовому наряді у якості помічника чергового на КПП відділення 9623 в/ч НОМЕР_1 в с. Данилівка Броварського району Київської області за невстановлених обставин від одиночного пострілу в область голови загинув син позивачки – солдат контрактної служби ЗСУ ОСОБА_2 . За цим фактом Броварським відділом поліції розпочато досудове розслідування в кримінальному провадженні за ст. 115 ч. 1 КК України – умисне вбивство, розслідування триває, на даний час злочин не розкритий.
Відповідно до витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця № 403 від 06.02.2017 р. поранення та причина смерті солдата ОСОБА_2 , 1994 року народження, пов`язані з проходженням військової служби (а.с.13).
Відповідно до витягу з наказу ТВО командира військової частини НОМЕР_1 № 4-рс від 16.02.2017 р. (по особовому складу) солдата ОСОБА_2 – навідника зенітного відділення 9623 зенітного ракетного дивізіону (С-300 ПС), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в результаті наскрізного вогнепального поранення голови з переломами кісток черепа, виключено зі списків особового складу частини. Смерть пов`язана з проходженням військової служби (а.с.11).
З часу загибелі сина позивач неодноразово зверталася до відповідача з вимогою розглянути її заяви про виплату одноразової грошової допомоги, однак її заяви по суті розглянуті не були, що спонукало її звернутися до суду за захистом своїх прав.
Так, рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.06.2018 р. у справі № 592/13502/17 частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії: визнано протиправними дії (бездіяльність) Міністерства оборони України, які полягають у нерозгляді у встановлені законом строки питання (документів) про виплату одноразової грошової допомоги родині загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 та у неприйнятті рішення про виплату такої допомоги, та зобов`язано Міністерство оборони України вчинити необхідні дії, пов`язані з розглядом документів та виплатою одноразової грошової допомоги матері загиблого військовослужбовця ЗСУ – солдата контрактної служби ОСОБА_2 – ОСОБА_1 в розмірі, встановленому Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"; в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 15.01.2019 р. у справі №480/3956/18 частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії та зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.04.2017 р. та додані до неї документи про виплату одноразової грошової допомоги у відповідності до вимог Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с.16-18,19-21).
На виконання рішення суду у справі № 480/3956/18 відповідач повторно розглянув заяву ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю її сина та повторно відмовив у призначені такої допомоги з посиланням на акт службового розслідування командира військової частини НОМЕР_1 від 19.01.2017 р., в якому зазначено, що смерть військовослужбовця є наслідком вчинення самогубства, та постанову про закриття кримінального провадження Броварського відділу поліції від 28.09.2017 р. Рішення про відмову оформлене протоколом № 20 пункт 18 засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 14.02.2020 р. (а.с.53). 
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року 2011-XII (тут і далі у редакції, чинній на момент смерті ОСОБА_2 , в день якої у позивачки виникло право на отримання одноразової грошової допомоги) закріплено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Пунктом 1 частини другої цієї ж статті передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.
Відповідно до статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.
Положеннями пункту «в» частини першої статті 16-4 вказаного Закону визначено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть) військовослужбовця є наслідком навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом).
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 і пункту 9 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - «Порядок №975»).
За пунктом 10 Порядку №975 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), такі документи:
- заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання допомоги, а у разі наявності неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги;
- витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу);
- витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
До заяви додаються копії:
- документа, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства;
- свідоцтва про смерть військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста;
- свідоцтва про народження військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста
- для виплати одноразової грошової допомоги батькам загиблого (померлого);
- свідоцтва про шлюб - для виплати грошової допомоги дружині (чоловікові);
- довідки органу реєстрації або відповідного житлово-експлуатаційного підприємства, організації чи органу місцевого самоврядування про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста;
- сторінок паспортів повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;
- свідоцтва про народження дитини - для виплати одноразової грошової допомоги дитині;
- документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України,  - копію сторінки паспорта з такою відміткою);
- рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті, сільської, селищної ради або суду про встановлення над дитиною-сиротою, дитиною, позбавленою батьківського піклування, опіки, піклування (у разі здійснення опіки або піклування над дітьми військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста);
- рішення суду або нотаріально посвідченого правочину, що підтверджуватиме факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого) (надають особи, які не були членами сім`ї загиблого (померлого), але перебували на його утриманні).
Наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2014 року №530 затверджено Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей (далі - «Положення №530»).
Цим Положенням визначається, зокрема, порядок виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) військовослужбовців відповідно до статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" і Порядку №975.
Згідно пункту 4.6 Положення №530 з метою визначення причинного зв`язку загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста командиром військової частини, де проходив службу (збори) військовослужбовець, військовозобов`язаний чи резервіст, здійснюються такі заходи:
- на розгляд штатної військово-лікарської комісії (далі також - «ВЛК»), яка приймає постанову про причинний зв`язок загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста, надсилаються копії документів, що свідчать про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста, зокрема про те, що загибель (смерть) не пов`язана із вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства (висновок ВЛК про причинний зв`язок загибелі (смерті) військовослужбовця, лікарське свідоцтво про смерть, акт спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним або тяжким наслідком командира військової частини або Військової служби правопорядку у Збройних Силах України чи правоохоронних органів).
Відповідно до пункту 1.3 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України 14 серпня 2008 року №402 (далі - «Положення про військово-лікарську експертизу в ЗС України №402»), у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, серед основних завдань військово-лікарської експертизи є визначення причинного зв`язку поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть.
Пунктом 21.9. Положення про військово-лікарську експертизу в ЗС України №402 закріплено, що визначення причинного зв`язку захворювання (поранення, контузії, каліцтва, травми), що призвело до смерті військовослужбовця, колишнього військовослужбовця, проводиться штатними ВЛК.
Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, син позивачки – ОСОБА_2 – проходив військову службу за контрактом у в/ч НОМЕР_1 в с. Данилівка Броварського району Київської області, був призначений навідником кулеметного відділення 9623 зенітного ракетного дивізіону (С-300 ПС), у зв`язку з чим відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" вважався таким, що виконував обов`язки військової служби.
Солдат ОСОБА_2 загинув у результаті наскрізного вогнепального кульового поранення голови з переломами кісток черепа.
Згідно витягу з протоколу № 20 пункт 18 засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 14.02.2020 р. ОСОБА_1 відмовлено у призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю її сина з посиланням на акт службового розслідування командира військової частини НОМЕР_1 від 19.01.2017 р., в якому зазначено, що смерть військовослужбовця є наслідком вчинення самогубства, та постанову про закриття кримінального провадження Броварського відділу поліції від 28.09.2017 р. (а.с.53).
За висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 30.06.2020 року у справі №818/393/18 службове розслідування, на матеріали якого посилається відповідач, було проведене відповідно до Інструкції №82. Ця Інструкція регулює виключно питання дисциплінарної відповідальності військовослужбовців Збройних Сил України.
Зі змісту акту службового розслідування і наказу про його результати вбачається, що за його результатами було вирішено виключно внутрішні питання Військової частини НОМЕР_1 (щодо забезпечення належного виконання наказу Генерального штабу Збройних Сил України від 26 березня 2016 року №123 «Про затвердження інструкції про порядок використання мобільних телефонів та інших засобів мобільного зв`язку і передачі інформації», проведення занять з командирами, використання офіцерів-психологів, належного виконання своїх обов`язків керівним складом підрозділу 9623), а також притягнення винної особи до відповідальності.
Тобто висновки службового розслідування, а отже і наказу від 19 січня 2017 року про його результати, мають юридичні наслідки лише для осіб, які допустили порушення військової дисципліни та громадського порядку.
Водночас, дисциплінарна комісія, яка утворюється відповідно до Інструкції №82 здійснює свої повноваження виключно в межах розгляду питання про порушення військовослужбовцями Збройних Сил України військової дисципліни та громадського порядку. Вона не є уповноваженим органом для встановлення дійсних обставин і причин події, за фактом якої здійснюється кримінальне провадження та яка станом на момент смерті ОСОБА_2 була кваліфікована органом досудового розслідування як умисне вбивство.
Отже, висновки службового розслідування, проведеного відповідно до Інструкції №82 щодо обставин і причин смерті ОСОБА_2 за обставинами цієї справи не мають юридичних наслідків у питанні реалізації позивачкою свого права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Вказаний висновок відповідає висновку Верховного Суду у постанові від 30.06.2020 року у справі № 818/393/18.
Також на підтвердження того, що акт службового розслідування, проведеного в порядку дисциплінарного провадження, а отже й відповідний наказ за його результатами, не є тими документами, які в силу законодавства можуть достовірно підтверджувати обставини і причини смерті військовослужбовця у процедурі реалізації членами його сім`ї своїх соціальних прав, колегія суддів зазначає наступне.
З системного аналізу норм Положення №530 і Положення про військово-лікарську експертизу в ЗС України №402 випливає, що документом, в якому зазначаються обставини смерті військовослужбовця під час виконання своїх обов`язків може бути, зокрема, акт спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком (у випадках, коли проведення спеціального розслідування передбачено законодавством і воно проводилося).
Так, порядок проведення розслідувань нещасних випадків у Збройних Силах України визначений Інструкцією про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 6 лютого 2001 року №36, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року №169/5360 (далі - «Інструкція №36»).
Вказана Інструкція як відомчий нормативно-правовий акт визначає підстави й порядок проведення спеціального розслідування нещасних випадків зі смертельним або тяжким наслідком під час виконання обов`язків військової служби. Таке розслідування проводиться спеціально утвореною комісією і за його результатами складається акт за встановленою у вказаній Інструкції формою. До того ж Інструкція №36 передбачає право потерпілого військовослужбовця, або членів його сім`ї, або особи, яка представляє їх інтереси, у разі незгоди з висновками комісії з розслідування подати скаргу вищому командирові або до органу, що здійснює контроль за своєчасним і правильним розслідуванням нещасних випадків, чи звернутися до суду у визначений законом строк.
Відтак, порівнюючи правову природу суті службового розслідування, яке проводиться в порядку дисциплінарного провадження, та спеціального розслідування нещасних випадків, можна зробити висновок, що саме в результаті проведення спеціального розслідування нещасного випадку відповідна комісія наділена повноваженнями встановлювати обставини і причини смерті військовослужбовця та її акт може бути достовірним документом щодо обставин і причин смерті військовослужбовця. Водночас Інструкцією №36 члени сім`ї наділені правами щодо адміністративного і судового оскарження висновків спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком, чого не передбачено Інструкцією №82 за наслідками проведення службового розслідування у дисциплінарному порядку.
Викладеним додатково підтверджується обґрунтованість правового висновку про те, що акт службового розслідування, проведеного відповідно до Інструкції №82, як і наказ про його результати, не є тими документами, висновки яких відповідно до законодавства могли б достовірно підтверджувати обставини смерті ОСОБА_2 з метою отримання його матір`ю відповідної соціальної допомоги.
При цьому обґрунтування відповідачем оскаржуваного рішення посиланням на постанову про закриття провадження Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області від 28.09.2017, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки самим відповідачем у рішенні вказаного, що вона скасована ухвалою Броварського районного суду Київської області і відновлено досудове розслідування.
Таким чином, зазначені відповідачем у рішенні документи, що стали підставою для відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги не є належними документам, що підтверджують обставини загибелі сина позивача, а тому не можуть бути враховані при визначенні права позивача на одноразову грошову допомогу. 
Пунктом 10 Порядку №975 визначено перелік документів, які подають батьки загиблого військовослужбовця для призначення і виплати їм одноразової грошової допомоги. Цим переліком передбачено подання, зокрема, витягу з наказу про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (підрозділу, органу)
Так, у наказі про виключення ОСОБА_2 зі списків особового складу від 16 лютого 2017 року №4-рс зазначено, що його смерть пов`язана з проходженням військової служби, тобто будь-яких посилань на самогубство у цьому наказі немає.
Окрім зазначеного наказу, пунктом 10 Порядку №975 передбачено також необхідність подання документа, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням самогубства.
Водночас слід зауважити, що Порядок №975 не визначає, який саме документ, що свідчить про причини та обставини поранення, що призвело до смерті, повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги. У кожному конкретному випадку це можуть бути різні документи, які достовірно свідчать про причини та обставини поранення.
Подібна правова позиція щодо обов`язку заявника подавати достовірні документи на підтвердження причин і обставин поранення викладена у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №822/220/18 (прийнята у складі суддів Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду), а також у постановах Верховного Суду від 21 травня 2020 року у справі №760/23625/17 та від 26 травня 2020 року.
Так, колегією суддів встановлено, що у позивачки наявні: витяг з протоколу ЦВЛК від 6 лютого 2017 року №403, в якому зазначено: «Поранення та причина смерті, так, пов`язані з проходженням військової служби»; лікарське свідоцтво про смерть №460, в яких встановлено, що смерть ОСОБА_2 настала від наскрізного вогнепального кульового поранення голови з переломами кісток черепа та розмізкуванням речовини головного мозку.
Відповідно до витягу з наказу ТВО командира військової частини НОМЕР_1 № 4-рс від 16.02.2017 р. (по особовому складу) солдата ОСОБА_2 – навідника зенітного відділення 9623 зенітного ракетного дивізіону (С-300 ПС), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в результаті наскрізного вогнепального поранення голови з переломами кісток черепа, виключено зі списків особового складу частини. Смерть пов`язана з проходженням військової служби (а.с.11).
Таким чином, висновок Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця № 403 від 06.02.2017 р., та наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 4-рс від 16.02.2017 р., підтверджують, що поранення та причина смерті солдата ОСОБА_2 пов`язані з проходженням військової служби.
При цьому, колегія суддів зазначає, що у рішенні Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2018 року у справі № 818/393/18, яке залишено без змін постановою Верховного Суду від 30.06.2020 року судом апеляційної інстанції встановлено, що документом, що свідчать про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця є саме лікарське свідоцтво про смерть (видається сім`ї) та постанови військово-лікарської комісії про встановлення причинного зв`язку загибелі (смерті). При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 460 від 27.12.2016 р., смерть ОСОБА_2 настала внаслідок наскрізного вогнепального кульового поранення голови з переломом кісток черепа.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Враховуючи, що відповідач, відмовивши позивачці в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю її сина – військовослужбовця Збройних Сил України, допустив порушення вимог чинного законодавства, таке рішення не може відповідати приписам ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність рішення Міністерства оборони України, яке оформлене п. 18 протоколу № 20 від 14 лютого 2019 року та наявність підстав для зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти рішення про призначення і виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із загибеллю її сина - військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_2 під час виконання обов`язків військової служби - у розмірі, передбаченому Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про втручання в його дискреційні повноваження колегія суддів зазначає наступне.
За змістом пунктів 3, 4, 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Відповідно до частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Отже, законодавець передбачив обов`язок суду у разі задоволення позову зобов`язати суб`єкта владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, що належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), а тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Тобто, дискреційними є права суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може". При цьому дискреційні повноваження завжди мають межі, встановлені законом.
Аналогічні висновки щодо тлумачення поняття дискреційних повноважень наведені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №208/8402/14-а, від 29.03.2018 у справі №816/303/16, від 06.03.2019 у справі №200/11311/18-а, від 16.05.2019 у справах №№ 818/600/17, 821/925/18.
Відповідно до висновку Верховного Суду, наведеного у постанові від 29.01.2019 у справі №293/342/17, якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує, то суд має право зобов`язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача. Застосування судами зазначеного способу захисту права не можливо вважати втручанням у дискреційні повноваження.
На підставі наведеного, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги та погоджується з обраним судом першої інстанції способом захисту прав позивача.
Згідно ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача у справі.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 року у справі № 480/4847/19 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України  залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 року по справі №480/4847/19  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Я.М. Макаренко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.А. Калиновський    З.О. Кононенко   	
Повний текст постанови складено  29.01.2021 року