У Х В А Л А
 
18 лютого 2021 року 
м. Київ 
 
Справа № 9901/224/20
Провадження № 11-441заі20                                
 
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді-доповідача Прокопенка О. Б., 
суддів Анцупової Т. О., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Григор`євої І. В., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Крет Г. Р., Лобойка Л. М.,         Пількова К. М., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Сімоненко В. М., Ткача І. В., Штелик С. П.
за участю:
секретаря судового засідання Ключник А. Ю.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника відповідача - Цуцкірідзе І. Л.,
розглянула в судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву ОСОБА_1 про відвід усіх суддів Великої Палати Верховного Суду від участі в розгляді справи за його позовом до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) про визнання неправомірним та скасування рішенняВищої ради правосуддя від 28 липня 2020 року № 2292/0/15-20 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Генічеського районного суду Херсонської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України»,
УСТАНОВИЛА:
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з позовом, у якому просив визнати неправомірним та скасувати рішення ВРП.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 7 грудня 2020 року відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Не погодившись із таким судовим рішенням,  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу до Великої Палати Верховного Суду, у якій просить його скасувати. 
Велика Палата Верховного Суду ухвалами від 28 грудня 2020 року відкрила провадження у цій справі, а 18 січня 2021 року призначила її до розгляду.
У судовому засіданні ОСОБА_1 заявив про відвід усіх суддів Великої Палати Верховного Суду від участі в розгляді справи, посилаючись на положення статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція).
На думку заявника, Великою Палатою Верховного Суду у червні 2020 року прийнято неправосудне рішення у справі № 9901/103/19 за позовом ОСОБА_2 , яке було ухвалено з тих самих підстав та ґрунтується на тих самих обставинах і предметі, які стосуються і цієї справи, яка призначена до розгляду на 18 лютого 2021 року. ОСОБА_1 вважає, що позиція більшості суддів Великої Палати Верховного Суду в аналогічній справі вже висловлена і об`єктивно судді є упередженими у цій справі.
Перевіривши наведені ОСОБА_1 на обґрунтування заявленого відводу доводи, Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсутні підстави для його задоволення виходячи з наступного. 
Відповідно до статті 36 КАС суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):
1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;
2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;
3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;
4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;
5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.
Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.
Стаття 6 Конвенції вимагає в суду у межах своїх повноважень бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»).
Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими» (рішення ЄСПЛ від 9 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України» (Belukha v. Ukraine), заява № 33949/02).
Висновки або позиції суддів, висловлені у судових рішеннях, не можуть бути підставою для відводу, оскільки тлумачення закону у поєднанні з обставинами справи є підґрунтям здійснення правосуддя і у протилежному випадку судді позбавляються можливості на висловлення позиції при розгляді інших подібних справ у подальшому. 
Неможливість для учасника справи заявити відвід з підстав незгоди з рішенням або окремою думкою судді в інших справах чи висловленою публічно думкою судді щодо того чи іншого юридичного питання обґрунтовується необхідністю дотримання одного з найважливіших принципів судочинства - nemo iudex in causa sua (ніхто не може бути суддею у власній справі), який виключає для учасника процесу можливість обирати суддю на власний розсуд, зокрема, шляхом заявлення відводів тим суддям, відома правова позиція яких позивача не влаштовує.
Посилання ОСОБА_1 , що усі судді Великої Палати Верховного Суду проявили чи можуть проявити надалі упередженість або необ`єктивність при розгляді цієї справи,фактично зводяться до незгоди скаржника з прийнятим судовим рішенням в іншій справі. Крім того, з предмета та меж перегляду в цій справі не простежується будь-яка залежність чи взаємозв`язок, що прямо чи опосередковано вказували б на упередженість або необ`єктивність суддів, яким заявлено відвід.
Отже, обставини, наведені скаржником на обґрунтування заяви про відвід суддів, не знайшли свого підтвердження. Тому відсутні підстави для висновку про наявність визначених пунктом 4 частини першої статті 36 КАС та інших передумов для відводу суддів Великої Палати Верховного Суду.
Керуючись статтями 36, 39, 40, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
УХВАЛИЛА:
Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід усіх суддів Великої Палати Верховного Суду від участі в розгляді справи за його позовом до Вищої ради правосуддя про визнання неправомірним та скасування рішення Вищої ради правосуддя від 28 липня 2020 року № 2292/0/15-20 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Генічеського районного суду Херсонської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України».
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий суддя-доповідач	О. Б. Прокопенко	
Судді:	Т. О. Анцупова	Г. Р. Крет	 	
 	В. В. Британчук	Л. М. Лобойко	 	
 	Ю. Л. Власов	К. М. Пільков	 	
 	І. В. Григор`єва 	Л. І. Рогач	 	
 	М. І. Гриців	О. М. Ситнік	 	
 	Д. А. Гудима	В. М. Сімоненко	 	
 	Ж. М. Єленіна	І. В. Ткач	 	
 	О. С. Золотніков	С. П. Штелик