П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/14025/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Гурін Дмитро Миколайович  
Суддя-доповідач -  Совгира Д. І.   
02 лютого 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Совгири Д. І. 
суддів:  Франовської К.С.  Матохнюка Д.Б. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства у справах ветеранів України про визнання протиправним та скасування пункту рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства у справах ветеранів України, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати пункт 13 рішення Міністерства у справах ветеранів війни України, оформленого протоколом засідання Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб, відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 4 червня 2020 року №1 про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини;
- зобов`язати Міністерство у справах ветеранів війни України виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу згідно з Порядком призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності деяких категорій осіб відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 року №336 з урахуванням права на отримання одноразової грошової допомоги, як інваліду війни другої групи, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 1 січня 2019 року.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в період з 1 вересня 1993 року до 8 лютого 2016 року позивач проходив службу на різних посадах УМВС України в Житомирській області, МВС та Національної поліції України.
Відповідно до свідоцтва про хворобу від 26 січня 2016 року №11, складеного госпітальною військово-лікарською комісією центрального госпіталю МВС України, на час звільнення зі служби позивач мав захворювання, які пов`язані із захистом Батьківщини та з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.12).
Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК від 8 червня 2016 року серії 12 ААА №514552 позивачу встановлено 3 групу інвалідності з 1 червня 2016 року у зв`язку із захворюваннями, пов`язаними із захистом Батьківщини. Вказаною довідкою передбачено дата чергового переогляду - 8 червня 2019 року (а.с.13).
Після встановлення 3 групи інвалідності, позивачу у кінці 2018 року виплачена одноразова грошова допомога, яка передбачена Порядком призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності деяких категорій осіб відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 року №336 (далі - Порядок №336).
У подальшому, при черговому переогляді медико-соціальною експертною комісією 8 червня 2019 року відповідно до довідки до акта огляду МСЕК від 18 червня 2019 року серії 12 ААБ №548663 позивачу була встановлена 2 група інвалідності з 18 червня 2019 року внаслідок захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини (а.с.14).
20 грудня 2019 року позивач звернувся із заявою до Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції для виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 2 групи інвалідності внаслідок захворювань, пов`язаних із захистом Батьківщини, при цьому додавши документи, які передбачені Порядком №336.
Міністерство у справах ветеранів України, до якого перейшли функції Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, направило на адресу позивача лист від 10 червня 2020 року №4589/02/07.4-20, яким повідомило, що згідно з протоколом Міжвідомчої комісії від 4 червня 2020 року №1 прийнято рішення відмовити в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з відсутністю правових підстав відповідно до абзацу сьомого пункту 6 Порядку призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності деяких категорій осіб відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 року №336 (а.с.17).
Разом із вказаним листом також на адресу позивача надійшов витяг з протоколу від 4 червня 2020 року №1 засідання Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб, відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (а.с.18-19).
Вважаючи, що така відмова Міністерства у справах ветеранів України є протиправною та такою, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як вже було зазначено, позивачу після первинного огляду МСЕК від 8 червня 2016 року №12 ААА 514552 встановлено III групу інвалідності з 1 червня 2016 року із причиною інвалідності: "захворювання, так пов`язане із захистом Батьківщини".
Позивач звернувся до Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції (далі - Служба) із заявою від 22 березня 2018 року щодо призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III групи інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини.
Служба винесла подані позивачем матеріали на засідання Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Міжвідомча комісія).
На засіданні Міжвідомчої комісії 3 травня 2018 року протокол №6 прийнято рішення призначити позивачу одноразову грошову допомогу, яка ним була отримана у розмірі 344500,00 грн.
У подальшому після повторного огляду МСЕК від 18 червня 2019 року №12 ААБ 548663 позивачу було змінено групу інвалідності на II групу з 18 червня 2019 року без зміни попередньо встановленої причини інвалідності: "захворювання, так пов`язане із захистом Батьківщини".
Після цього позивач вдруге звернувся до Служби із заявою від 20 грудня 2019 року (вх. №Г-20 від 9 січня 2020 року) щодо призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною групи інвалідності з III групи на II групу.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 листопада 2018 року №986 Службу ліквідовано.
Станом на сьогодні Служба перебуває у стані припинення.
Установлено, що Міністерство у справах ветеранів України є правонаступником майна, прав та обов`язків Служби, що ліквідується.
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2019 року №609-р Міністерство у справах ветеранів України почало здійснювати функції і повноваження Служби, що припиняється.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №769 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України" було змінено суб`єкта утворення Міжвідомчої комісії - Службу було замінено на Міністерство у справах ветеранів України.
Наказом Міністерства у справах ветеранів України від 26 грудня 2019 року №126 було утворено Міжвідомчу комісію та затверджено її склад.
Наказом Міністерства у справах ветеранів України від 7 листопада 2019 року №76, зареєстрованим в Мін`юсті 13 грудня 2019 року за №1244/34215, затверджено Положення про Міжвідомчу комісію.
Міністерство у справах ветеранів України винесло подані позивачем матеріали на засідання Міжвідомчої комісії, яка на своєму засіданні 4 червня 2020 року розглянула заяву ОСОБА_1 та прийняла оскаржуване рішення (витяг з протоколу засідання Міжвідомчої комісії №1 від 4 червня 2020 року) про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з відсутністю правових підстав відповідно до абзацу сьомого пункту 6 Порядку призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності деяких категорій осіб відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 року №336.
Міністерство у справах ветеранів України листом від 10 червня 2020 року №4589/02/07.4-20 повідомило ОСОБА_1 про прийняте 4 червня 2020 року Міжвідомчою комісією рішення.
Стосовно правового статусу Міжвідомчої комісії.
Міжвідомча комісія утворена Міністерством у справах ветеранів України на виконання абзацу п`ятого пункту 5 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №413 (далі - Порядок №413), Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час надання волонтерської допомоги в районі проведення антитерористичної операції, бойових дій та збройного конфлікту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2015 року №604 (далі - Порядок №604), та Порядку №336.
Міжвідомча комісія є окремим суб`єктом владних повноважень, який наділений окремими від Міністерства у справах ветеранів України дискреційними повноваженнями, що полягають у можливості вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених Порядками №413, №604 та №336, а саме: повернути документи; надати, відмовити у наданні або позбавити статусу учасника бойових дій призначити або відмовити у призначенні одноразової грошової допомоги.
Відповідно до Положення про Міністерство у справах ветеранів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2018 року №1175 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2020 року №276) (далі - Положення №1175), Міністерство у справах ветеранів України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері соціального захисту ветеранів війни, осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, постраждалих учасників Революції Гідності (далі - ветерани), членів сімей ветеранів та осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Згідно з абзацом другим підпункту 14 пункту 4 Положення №1175 Міністерство у справах ветеранів України організовує та координує роботу з питань надання, позбавлення статусу учасника бойових дій та призначення одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Відповідно до частини сьомої статті 13 Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" особам, зазначеним у пунктах 11-14 частини другої статті 7 цього Закону, за рахунок коштів державного бюджету призначається і виплачується одноразова грошова допомога у зв`язку з встановленням інвалідності у розмірі, визначеному підпунктом "б" пункту 1 статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Якщо особа у зв`язку з встановленням інвалідності одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією частиною, та одноразової грошової допомоги відповідно до інших законів України, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за вибором такої особи. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності деяких категорій осіб відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 року №336.
Відповідно до пункту 9 Порядку №336 рішення про призначення одноразової грошової допомоги або рішення про відмову в її призначенні приймає Міжвідомча комісія.
Позивачем неправомірно трактується поняття "виплати" та "призначення" одноразової грошової допомоги.
Відповідно до пункту 9 Порядку №336 рішення про призначення одноразової грошової допомоги приймає Міжвідомча комісія.
Відповідно до пункту 14 Порядку №336 одноразова грошова допомога виплачується органами соціального захисту населення за місцем реєстрації проживання або перебування особи.
Відтак, Міністерство у справах ветеранів України, як суб`єкт владних повноважень не уповноважене ні призначати, ні виплачувати одноразову грошову допомогу.
Таким чином Міністерство у справах ветеранів України не уповноважене приймати рішення про призначення (відмову у призначенні) одноразової грошової допомоги позивачу, оскільки це рішення приймає саме Міжвідомча комісія, яка є окремим суб`єктом владних повноважень, який непідконтрольний Міністерству у справах ветеранів України.
Міжвідомча комісія, рішення якої оскаржує позивач, та Міністерство у справах ветеранів України є окремими суб`єктами владних повноважень.
Стосовно позовних вимог про скасування оскаржуваного рішення від 4 червня 2020 року, суд зазначає наступне.
Основним доводом позивача щодо неправомірності оскаржуваного рішення є те, що на момент виникнення правовідносин між ним та державною стосовно отримання одноразової грошової допомоги Порядок №336 не передбачав норми стосовно обмеження дворічним строком отримання частини грошової допомоги внаслідок зміни групи інвалідності.
Статтею 58 Конституції України, передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до правовідносин застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Аналіз частини сьомої статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та Порядку №336 вказує на те, що у цьому Законі особи не отримують одноразову грошову допомогу автоматично, а держава її виплачує у встановленому законодавством порядку.
При цьому цій виплаті передує юридично значуща дія цієї особи, направлена на набуття такої допомоги - подання заяви із підтверджуючими документами.
Отже, правовідносини між позивачем та державою (в особі Служби, а далі Міністерства у справах ветеранів України) щодо отримання одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення III групи інвалідності настали з моменту, коли позивач звернувся за її отриманням, а саме з 22 березня 2018 року, а правовідносини щодо отримання одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення II групи інвалідності відповідно з 20 грудня 2019 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №769 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України" (яка набрала чинності 31 серпня 2019 року) пункт 6 Порядку №336 було доповнено абзацом згідно якого у разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.
Відтак, на момент, коли між позивачем та Міністерством у справах ветеранів України виникли правовідносини стосовно виплати одноразової грошової допомоги за II групою інвалідності (20.12.2019) норма Порядку №336 щодо обмеження виплати такої допомоги вже діяла (з 21.08.2019).
Таким чином, оскільки між зміною групою інвалідності (18 червня 2019 року) та первинним встановленням інвалідності (8 червня 2016 року) пройшло понад два роки (3 роки 10 днів), то позивачу правомірно відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з відсутністю правових підстав відповідно до абзацу сьомого пункту 6 Порядку №336.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідачем обґрунтовано правомірність прийнятого ним рішення, у той час як позивачем не доведено факту порушення оскаржуваним рішенням його прав.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку  про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
          
Головуючий	 	 	Совгира Д. І.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Франовська К.С.    Матохнюк Д.Б.