Справа № 443/30/20                                 Головуючий у 1 інстанції: Сливка С.І. 
Провадження № 22-ц/811/3436/20                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 
Категорія: 70

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,
за участі секретаря: Сеньків Х.І.,
з участю представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 26 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа – ОСОБА_4 про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання,-
ВСТАНОВИЛА:

У січні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом в якому просила: стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2000 грн. щомісячно, на час навчання дочки до досягнення 23 років за умови, що вона буде продовжувати навчання.
В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що її дочка навчається на 1 курсі денного відділення факультету міжнародних відноси Львівського національного університету імені Івана Франка і закінчує навчання у червні 2023 року. Стверджує, що вона немає змоги самостійно забезпечити дочці навчання та її утримання. Відповідач працездатний, інколи їздить за кордон, звідки привозить побутову техніку, яку реалізує в Україні від чого отримує дохід, тому має можливість сплачувати аліменти в розмірі 2000 грн. щомісячно.
Оскаржуваним рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 26 жовтня 2020 року позов задоволено.
Ухвалено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання повнолітньої доньки – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2000 гривень щомісячно на весь час навчання до досягнення нею двадцяти трьох років.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок судового збору.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права. Посилається на те, що суд першої інстанції не зазначив, з яких підстав він виходив при визначенні такої суми та на підставі яких витрат позивача дійшов висновку про можливість стягнення з нього аліментів в сумі 2000 грн. Стверджує, що судом не звернуто уваги на його фінансовий стан, трудовий статус, відсутність постійного та стабільного заробітку для можливості сплачувати аліменти на утримання доньки, що навчається. Стверджує, що суд першої інстанції також ухилився від дослідження обставин наявності на його утриманні інших трьох дітей та непрацюючої дружини. Також судом не враховано його стан здоров`я. Зазначає, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази про понесення значних витрат позивачем на навчання доньки, зокрема його вартість, понесені витрати на обладнання та навчальні матеріали, витрати на проїзд та проживання. Стверджує, що він визнав позов частково та може оплачувати аліменти в розмірі 1 100 гривень щомісяця. 
Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково, стягувати з нього аліменти на утримання повнолітньої доньки у зв`язку із продовженням навчання в розмірі 1 100 гривень щомісячно, починаючи з дати звернення до суду до моменту припинення навчання, але не довше, ніж до досягнення донькою 23 років. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Судом та матеріалами справи встановлено, що сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 04.04.2008 року (а.с.9).
За час перебування у шлюбі у сторін народилася дочка ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 (а.с.8).
ОСОБА_4 навчається на 1-му курсі у Львівському національному університеті імені Івана Франка, на факультеті міжнародних відносин на денній формі навчання, про що свідчить довідка декана ОСОБА_5 №175 від 04.09.2019 року (а.с.2).
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх сина, дочки регулюються главою 16 СК України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200,201 СК України).
Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. 
Згідно з роз`ясненнями п. п. 17, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина, дочку, які продовжують навчання після досягнення повноліття( незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Згідно ч.1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
За вказаних обставин, враховуючи, що ОСОБА_4 навчається на денній формі навчання, відтак не має змоги влаштуватись на роботу, в той же час вона потребує коштів на купівлю одягу, взуття, харчування, засобів гігієни, підручників,в тому числі іноземної літератури, оплату проїзду в громадському транспорті і позивачка ОСОБА_3 одна не може забезпечити всіх потреб дочки сторін, відповідач ОСОБА_1 є молодою особою працездатного віку, з копії його паспорту громадянина для виїзду за кордон вбачається, що він часто виїжджає за кордон на роботу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги щодо перебування на утриманні скаржника трьох дітей, народжених від шлюбу зі ОСОБА_6 не спростовують обов`язку у наданні допомоги 
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що дочка сторін на підставі листа МОН від 12 жовтня 2020 року перебуває на дистанційному навчанні і не потребує значних витрат не заслуговують на увагу, оскільки перехід Львівського національного університету імені Івана Франка на дистанційне навчання носить тимчасовий характер.
Визначений судом першої інстанції розмір аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, з врахуванням її потреб є мінімально достатнім для забезпечення ОСОБА_4 належних умов для життя та навчання на факультеті міжнародних відносин ЛНУ ім. І. Франка.
Доводи апеляційної скарги про необхідність стягнення аліментів у 1100 грн. не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки стягнення аліментів в такому розмірі не буде достатнім для забезпечення належних умов навчання в університеті.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 26 жовтня 2020 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 15 лютого 2021 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.