Справа № 307/1866/16-ц

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       25 лютого 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючого судді: Джуги С.Д.,
суддів: Бисаги Т.Ю., Мацунича М.В.
за участі секретаря: Волощук В.І.
розглянувши у відкритому судовому  засіданні  апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 вересня 2016 року у складі судді Розмана М.М., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
встановив:
У липні 2016 року ПАТ "Укрсоцбанк" звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № 08/297-03 від 24.01.2007 року відповідач ОСОБА_1 отримав окремими частинами кредит в сумі 16507.00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Кредит надавався відповідачу на оплату придбаного автомобіля марки Mitsubishi Colt 2006 р.в., сірого кольору. Свої зобов`язання за кредитним договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у встановленому в договорі розмірі. А відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконав, внаслідок чого станом на 06.06.2016 року його заборгованість перед банком становить 15 714.38 доларів США 38 центів, що становить по курсу НБУ 392 892.13 гривень, з яких 10601.51 доларів США, що становить по курсу НБУ 265 059. 72 гривень – основна заборгованість за кредитом, пеня 5112. 87 доларів США , що становить по курсу НБУ 127 832.41 гривень - за несвоєчасне повернення кредиту за кожен випадок. Просив суд стягнути з відповідача на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованість за кредитним договором в сумі 15 714.38 доларів США 38 центів, що становить по курсу НБУ 392 892.13 гривень.
Рішенням Тячівського районного суду Закарпатського від 19 вересня 2016 року даний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" 15 714.38 (п`ятнадцять тисяч сімсот чотирнадцять ) доларів США 38 центів , що становить по курсу НБУ 392 892 ( триста дев`яносто дві тисячі вісімсот дев`яносто дві гривні) 13 копійок заборгованості за кредитним договором та 5 893 гривень 38 копійок сплаченого судового збору.
На дане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування скарги зазначає, що його не було повідомлено належним чином про розгляд справи; судом не враховано, що в рахунок погашення заборгованості за договором 25 січня 2013 року було передано для реалізації автомобіль Mitsubishi Colt 2006 р.в., для придбання якого надано кредит, а тому у нього відсутня заборгованість за укладеним договором; кінцевим терміном погашення заборгованості за договором є 23 січня 2013 року і з цього часу почався перебіг строку позовної давності та закінчився 23 січня 2016 року, а до суду позивач звернувся 06.07.2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності, що є підставою відмови у позові.

        У поясненні на апеляційну скаргу позивач вказує про безпідставність доводів апеляції про відсутність заборгованості за договором, оскільки із виписки по особовому рахунку вбачається, що залишок заборгованості суто по тілу кредиту станом на 14.04.2014 року становить 10 719,01 доларів США; помилковими є посилання про пропущення банком строку позовної давності, оскільки із договорів про внесення змін в кредитний договір кінцевим терміном погашення кредиту є 03.07.2015 року, а позов до суд подано – у вересні 2016 року, тобто в межах строку позовної давності; окрім того, останній платіж боржником внесено 14.04.2014 року у розмірі 108,50 доларів США, а тому строк позовної давності переривався. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

       Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 23 червня 2020 року до участі у справі залучено Акціонерне товариство «Альфа - Банк» як правонаступника позивача ПАТ «Укрсоцбанк».

       В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_2 підтримав подану апеляційну скаргу, просить її задовольнити.
       
Представник АТ «Альфа – Банк» Скляр А.Л. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

       Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості та доведеності.
З такими висновками не може погодитись апеляційний суд, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно з ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором (ч.1 ст. 611 ЦК України) 
Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 1054 ЦК України та ч.2. ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Матеріалами справи встановлено, що відповідно до укладеного договору №08/297-03 від 24.01.2007 року відповідач ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 16507.00 доларів США 00 центів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном погашення заборгованості - 23 січня 2013 року. Кредит надано відповідачу для оплати придбаного автомобіля марки Mitsubishi Colt 2006 р.в., сірого кольору, який передано в заставу в якості забезпечення виконання зобов`язань за укладеним договором.
Згідно із складеним позивачем письмовим розрахунком за відповідачем станом на 06.06.2016 року рахується заборгованість за вказаним договором в сумі 15 714.38 доларів США 38 центів, що становить по курсу НБУ 392 892.13 гривень, з яких:10601.51 доларів США, що становить по курсу НБУ 265 059, 72 гривень – основна заборгованість за кредитом, пеня 5112.87 доларів США, що становить по курсу НБУ 127 832.41 гривень - за несвоєчасне повернення кредиту за кожен випадок.
Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України)
Згідно з приписами ч.ч.1,5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Представник відповідача ОСОБА_1 заперечив наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором і зазначив, що в рахунок погашення заборгованості за договором відповідачем передано автомобіль Mitsubishi Colt 2006 р.в., який придбаний ним за кредитні кошті, про що надав відповідний Акт прийому – передачі майна, і який в послідуючому був реалізований. 
Для з`ясування і перевірки даних обставин та реалізації сторонами своїх процесуальних прав,судом апеляційної інстанції представникам сторін надано можливість надати додаткові докази на підтвердження чи спростування даних фактів. 
Представником відповідача на підтвердження своїх заперечень і спростування суми заборгованості за договором надано суду апеляційної інстанції додаткові докази, які, відповідно до ч.3 ст. 367 ЦПК України підлягають прийняттю судом апеляційної інстанції, оскільки відповідач, через не повідомлення його у встановленому процесуальним законом порядку про розгляд справи, не мав об`єктивної можливості їх подання до суду першої інстанції. 
З відповіді Тячівського РВ ДВС від 30.11.2020 №34782/189-38 на запит відповідача ОСОБА_1 вбачається, що на виконанні у даного відділу перебувало виконавче провадження за № 29303396 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №3801 виданого 11.11.2010 року про звернення стягнення на рухоме майно, а саме транспортний засіб Mitsubishi Colt 2006 р.в., який переданий ОСОБА_1 в заставу в забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту №08/297-03 від 24.01.2007 року. Відповідно до даного виконавчого напису заборгованість виникла з 27 січня 2007 року по 11 листопада 2010 року і становить в загальному - 12 458, 52 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ с складає 98 546,89 грн., з яких: заборгованість по кредиту в розмірі - 10 710,01 дол. США, заборгованість по відсоткам у розмірі - 615,92 дол. США, штраф за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків в розмірі - 1132,59 дол. США.
З даної відповіді також вбачається, що за даним виконавчим написом: 17.10.2011 року відкрито виконавче провадження; 12.03.2012 року винесено постанову про призначення експерта для участі у виконавчому провадження в зв`язку проведення опису та арешту майна, а саме вищевказаного транспортного засобу; 19.02.2013 року даний транспортний засіб був реалізований на прилюдних торгах; 25.02.2013 року винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу, в зв`язку з тим, що коштів, які надійшли від реалізації заставного майна недостатньо для задоволення вимог стягувача. Дане виконавче провадження знищено в 2017 році у зв`язку із закінченням строку його зберігання, надання копій матеріалів виконавчого провадження та документів з реалізації вказаного автомобіля є неможливим. (а.с.7-12 т.2).
Таким чином, даними матеріалами справи доведено, що дійсно 19.02.2013 року в рахунок погашення заборгованості за укладеним з відповідачем кредитним договором був реалізований належний відповідачу автомобіль, про те відсутні дані про суму, яка отримана стягувачем від реалізації автомобіля. Тобто, відповідач підтвердив свої заперечення щодо заявленого розрахунку заборгованості та неправильності суми заборгованості, яка вказана в даному розрахунку, оскільки в ньому не відображено кошти отримані позивачем від реалізації автомобіля. 
Натомість, позивачем, не подано жодних доказів, які б підтверджували отримання грошових коштів, їх розміру від реалізації автомобіля. З доданого позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором вбачається, що в ньому взагалі не відображено отримання коштів за реалізований автомобіль, а заборгованість станом на 06.06.2016 року становить 15 714,38 доларів США, з яких за тілом кредиту – 10 601,51доларів США, в той час, як на момент вчинення виконавчого напису 11.11.2010 року заборгованість становила 12 458,52 доларів США, з яких за тілом кредиту – 10 710,01 доларів США.
За вказаних обставин розрахунок заборгованості станом на 06.06.2016 року, який надано позивачем в обґрунтування заявленого позову не може бути належним допустимим та достовірним доказом, який підтверджує розмір заборгованості.
Правонаступником позивача також не подано розрахунку заборгованості станом на 06.06.2016 року з врахуванням коштів від реалізації автомобіля відповідача, натомість надано розрахунок станом 16.10.2019 року, в якому вказана більша заборгованість - 17 587, 83 доларів США, з яких, при цьому, заборгованість за тілом кредиту - 10 601, 51доларів США, заборгованість за відсотками - 2 698, 64 доларів США, пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 3 792,40 доларів США, пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 494,78 доларів США. 
Як первісним позивачем, так і його правонаступником до позовної заяви, а також в процесі розгляду справи, в тому числі і на стадії апеляційного перегляду справи, не додано жодних доказів, які підтверджували внесення змін в укладений кредитний договір від 24.01.2007 року №08/297-03 щодо кінцевого терміну погашення заборгованості з 23.01.2013 року по 03.07.2015 року, а тому твердження позивача в цій частині є безпідставними і не заслуговують на увагу.
Не заслуговують на увагу також посилання правонаступника позивача, що предмет застави автомобіль Mitsubishi Colt 2006 р.в. не вилучався АТ «Альфа- Банком», а кошти від реалізації автомобіля не зараховувалися, оскільки ОСОБА_1 незаконно відчужив даний автомобіль, позаяк такі повністю спростовуються вищенаведеними матеріалами справи, якими підтверджено, що реалізація автомобіля здійснювалась 19.02.2013 року саме органами державної виконавчої служби у виконавчому провадженні за виконавчим написом нотаріуса. Окрім того, АТ «Альфа-Банк» став правонаступником АТ «Укрсоцбанк» 15.10.2019 року, тобто після того як був реалізований вказаний автомобіль. 
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
З врахуванням наведеного, колегія суддів констатує, що позивачем належними, допустимими та достовірними доказами не доведено заборгованість відповідача за кредитним договором та наявність підстав для стягнення з нього заявленої суми, а тому в позові слід відмовити за недоведеністю.
Суд першої інстанції вищенаведені фактичні обставини справи та вимоги закону не врахував та необґрунтовано задовольнив заявлений позов.
Згідно з ч.3 п.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач (апелянт) ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції, оскільки в матеріалах справи відсутнє рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки.

Апелянт ОСОБА_1 обґрунтовує свою апеляційну скаргу даною підставою, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові з вищенаведених підстав.

Згідно з ст. 141 ЦПК України на користь апелянта підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 8840, 07 грн.

Виходячи з наведеного та керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, –
                                                       постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , задовольнити. 

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 вересня 2016 року скасувати, ухваливши у справі нове рішення. 

У позові Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1   сплачений судовий збір у розмірі 8 840 (вісім тисяч вісімсот сорок) гривень 07 (сім) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 04 березня 2021 року.

Головуючий: 

Судді: