ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 березня 2021 року
справа № 643/5952/20
провадження № 22-з/818/112/21
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П., 
за участю секретаря:.Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , 

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гончаренко Тарас Андрійович 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гончаренко Тарас Андрійович, про визнання договору дарування недійсним за апеляційними скаргами   ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2020 року та додаткове рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2020 року у складі судді Єрмак Н.В.,-
встановив:

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 , від 20.12.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3697 укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .. Застосовано наслідки недійсності правочину та зобов`язано ОСОБА_3 повернути ОСОБА_2 у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , здійснену на підставі договору дарування від 20.12.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3697. Стягнуто з   ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі по 420,40 грн. з кожного
Додатковим рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2020 року доповнено судове рішення. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 31 000 грн.
Постановою Харківського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2020 року залишено без змін. Додаткове рішення цього ж суду від 26 жовтня 2020 року змінено. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі по 10 000 грн, з кожного. В іншій частині заяви відмовлено. 
22.02.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції з заявою про ухвалення додаткового рішення, в порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України, щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, пов`язаних з розглядом цієї справи у суді апеляційної інстанції та просив стягнути на свою користь з відповідачів по 8 000 грн, з кожного.
Частинами 3,4 ст.270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Заслухавши доповідь головуючого-судді, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що заява підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.
Зі змісту статті 58 ЦПК України вбачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Згідно ст. ст. 15,60 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з частиною першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.
До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.
Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Колегією суддів встановлено, що 02.03.2020 між ОСОБА_1 (Клієнт) та Адвокатським об`єднанням «ПАРАДІГМ» (Адвокатське об`єднання), в особі керуючого партнера адвоката Прилипко Дмитра Валерійовича, який діє на підставі Статуту та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1836 від 18.06.2013 було укладено договір № 2Б2020-АО про надання правової та професійної правничої допомоги (т. 2 а.с.117-124).
За умовами п.1.1. вказаного договору, Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати Клієнтові комплексну правову та професійну правничу допомогу з усіх питань юридичного характеру клієнта, включаючи захист, представництво або надати інші види правової та професійної правничої допомоги необхідні Клієнту, незалежно від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права. 
Пунктом 4 цього Договору погоджено гонорар та витрати, пов`язані з наданням правової (професійної правничої) допомоги, порядок розрахунків між сторонами. 
Сторони домовилися, що винагорода Адвокатського об`єднання за надання правової та професійної правничої допомоги за цим договором включає гонорар та компенсацію фактичних витрат, пов`язаних з наданням правової та професійної правничої допомоги, відповідно до кількості прийнятих Адвокатським об`єднанням від Клієнта доручень (п.4.1).
Порядок та спосіб визначення (обчислення) гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його оплати, умови повернення гонорару, встановлюються цим договором і визначаються у письмових Дорученнях (п. 4.2).
Сторони домовилися, що надання правової та професійної правничої допомоги Клієнт виплачує Адвокатському об`єднанню винагороду у формі гонорару, розмір якого визначається сторонами одним із способів, зазначених у п.п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.3., 4.3.4.
Пунктом 4.4. передбачено, що спосіб визначення розміру гонорару, що застосовується щодо виконання кожного окремого доручення також строки та порядок виплати гонорару сторони визначають у відповідному Доручені.
Як убачається із Доручення на надання правової та професійної правничої допомоги № 3 від 27.01.2021 до Договору № 2Б2020-АО від 02.03.2020 про надання правової та професійної правничої допомоги та розрахунку до цього Договору (т.2 а.с. 130-133), сторони, на виконання п. 4.2 Розділу 4 Договору, узгодили спосіб визначення розміру гонорару за надання правової та професійної правничої допомоги, враховуючи складність необхідних Клієнту видів послуг , буде сплачена ОСОБА_1 у фіксованому розмірі – 16 000 грн, що буде сплачений Клієнтом у порядку, передбаченому Дорученням, відповідно до погодженого сторонами звіту про виконання Договору про надання правової та професійної правничої допомоги у формі звіту про надану допомогу. 
Розмір попередньої оплати гонорару за надання правової та професійної правничої допомоги сторони досягли домовленості про те, що для виконання цього Доручення , Клієнт попередньої оплати не здійснює. Остаточний розрахунок гонорару за надану правову та професійну правничу допомогу за цим Договором, сторони досягли домовленості про те, що Клієнт здійснює розрахунок протягом 90 днів з дня набрання законної сили рішенням суду, яким закінчено розгляд справи. 
17.02.2021 АО «ПАРАДІГМ», за погодженням з ОСОБА_1 , складено звіт про надану правову та професійну правничу допомогу ОСОБА_1 за Дорученням № 3 від 27.01.2021 до Договору про надання правової та професійної правничої допомоги № 2Б2020-АО від 02.03.2020, у якому зазначено найменування видів правової та професійної правничої допомоги (послуг), що були надані ОСОБА_1 на виконання вказаного Доручення на загальну суму гонорару у розмірі 16 000 грн.(т. 2 а.с. 125-128). 
У вказаному звіті також зазначено: осіб виконавців Договору (адвокат Прилипко Д.В. – керуючий партнер АО «ПАРАДІГМ», помічники адвоката – Петракій В.В. та Мух. А.), витрачений час та вартість послуги (т.2 а.с. 134-138). 
Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Частина 3 ст. 141 ЦПК України встановлює, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає позицію щодо юридичного терміну «фактично понесені» витрати на правову допомогу, згідно з якою в ситуації, коли заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, але він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями на користь особи, яка представляла заявника протягом провадження у Європейському суді з прав людини, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними». З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Тогджу проти Туреччини», заява № 27601/95, п. 158, від 31 травня 2005 року; «Начова та інші проти Болгарії», заяви №№ 43577/98 і 43579/98, п. 175, ECHR 2005 VII; «Імакаєва проти Росії», заява № 7615/02, ECHR 2006 XIII; «Карабуля проти Румунії», заява № 45661/99, п. 180, від 13 липня 2010 року; «Бєлоусов проти України», заява № 4494/07, п. 116, від 07 листопада 2013 року.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що наявні підстави для відшкодування витрат на правничу допомогу, оскільки вони є фактично понесеними.
Разом з тим колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_1 щодо відшкодування витрат на правничу допомогу понесених за розгляд справи у суді апеляційної інстанції підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. 
Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Дослідивши матеріали справи та зміст поданих позивачем документів, колегія суддів вважає неспівмірним наданий АО «ПАРАДІГМ» обсяг послуг з їх вартістю (16 000 грн.), враховуючи фактичний вид правової допомоги (ознайомлення з матеріалами справи, складання заяв про ознайомлення з матеріалами справи, видачу копій процесуальних документів, ухвалення додаткового рішення, підготовки відзиву на апеляційні скарги, клопотання, участь у одному судовому засіданні), складністю справи, затраченим часом на надання таких послуг. Підготовка до розгляду цієї справи у суді апеляційної інстанції не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи адвоката (його помічників), а тому заявлені витрати не відповідають критерію їх реальності, розумності їхнього розміру. Стягнення витрат у заявленому розмірі становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу таких витрат.
Колегія суддів вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000 грн є неспівмірними зі складністю справи, обсягом наданих послуг, тощо.
З урахуванням вимог розумності та справедливості, наявні підстави для стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі по 5 000 грн., з кожного. В іншій частині вимог слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 246, 270 ЦПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі по 5 000 (п`ять тисяч) грн., з кожного.
В решті вимог заяви відмовити.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий:                                                                         О.В. Маміна

Судді:                                                                               С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук 

Повне судове рішення складено 11 березня 2021 року.