ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року	  м. Одеса	Справа № 916/876/20	
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №1
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
          головуючого судді Савицького Я.Ф.,
                                суддів Головея В.М.,
                                           Принцевської Н.М.,
секретар судового засідання - Бебик А.М.
за участю представників учасників судового процесу: 
від адміністрації морського порту «Південний»: Семака В.Ю., за довіреністю;
від Новобілярської селищної ради: не з`явився;
від ТОВ компанія «ТЕХАГРО»: Ярема І.В., за довіреністю;
від Кабінету Міністрів України: не з`явився;
від Міністерства інфраструктури України: не з`явився;
від прокуратури: Бондаревський О.М., за посвідченням;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Південної філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація морського порту Південний) та Заступника керівника Одеської обласної прокуратури
на рішення Господарського суду Одеської області
від 12 листопада 2020 року (повний текст складено 23.11.2020р.)
по справі № 916/876/20
за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Південної філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація морського порту Південний)
до відповідачів: 
1.          Новобілярської селищної ради Лиманського району
2.          Товариства з обмеженою відповідальністю Компанії "ТЕХАГРО"
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:
1.          Кабінету Міністрів України
2.          Міністерства інфраструктури України
за участю Одеської обласної прокуратури
про: визнання недійсним та скасування рішення, визнання недійсним договору, -

суддя суду першої інстанції: Петренко Н.Д.,
час та місце винесення рішення: 12.11.2020р., м. Одеса, просп. Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області
Учасники процесу належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.
В судовому засіданні 17.02.2021р. відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Південної філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація морського порту Південний) (також - позивач, ДП "АМПУ", адміністрація морського порту Південний) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Новобілярської селищної ради Лиманського району (також - відповідач-1, Селищна рада) та Товариства з обмеженою відповідальністю Компанії "ТЕХАГРО" (також - відповідач-2, ТОВ Компанія "ТЕХАГРО", Товариство) про: 
- визнання недійсним та скасування рішення Новобілярської селищної ради від 26.04.2019 року № 492-VII "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ТОВ Компанії "ТЕХАГРО" земельної ділянки в оренду строком на 49 років та надання в оренду земельної ділянки, розташованої на території Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області"; 
- визнання недійсним на майбутнє договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5122755400:01:002:0289 від 17.05.2017, укладеним Новобілярською селищною радою з ТОВ Компанією "ТЕХАГРО".
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням з боку Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області законодавства при формуванні земельної ділянки водного фонду з кадастровим номером 5122755400:01:002:0289 та передачі останньої в оренду ТОВ Компанії "ТЕХАГРО".
Позивач наполягав на тому, що вказана земельна ділянка входить до акваторії Аджалицького лиману, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2007р. №1073 із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2013р. №406, яка, в свою чергу, надана у користування ДП "АМПУ", входить до меж морського порту Південний та не може бути передана іншим суб`єктам господарювання, зокрема в оренду ТОВ Компанії "ТЕХАГРО".
ДП «АМПУ» зауважував, що відведення земельної ділянки з кадастровим номером 5122755400:01:002:0289 в оренду ТОВ Компанії "ТЕХАГРО" йде всупереч з розробленою проектною документацією "Реконструкція водних підходів, маневрових зон та операційних акваторій біля причалів з урахуванням перспективного вантажообігу морського порту "Южний" в м. Южне Одеської області" - стадія ТЕО, що схвалена розпорядженням Кабінету Міністрів України від 08.09.2016р. №657-р.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 12.11.2020р. у справі №916/876/20 (суддя Петренко Н.Д.) у задоволенні позову Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Південної філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація морського порту Південний) відмовлено.
У вказаному рішенні місцевий господарський суд дійшов висновку, що станом на даний час спірна земельна ділянка відноситься до земель комунальної власності; що оскаржуване рішення Новобілярскої селищної ради прийнято у межах її повноважень, відповідно до чинної містобудівної документації та у спосіб передбачений Конституцією та Законами України.
Суд першої інстанції встановив, що дії державного кадастрового реєстратора та державна реєстрація 05.04.2019р. спірної земельної ділянки площею 2,5119 га в Державному земельному кадастрі (кадастровий номер: 5122755400:01:002:0289) із визначенням форми власності - комунальна власність, позивачем не оскаржена, в судовому порядку не скасована та є чинною, у зв`язку із чим Новобілярська селищна рада правомірно розпорядилась землею комунальної власності шляхом передання її в оренду ТОВ Компанії "ТЕХАГРО", а тому відповідні позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Враховуючи, що позовні вимоги про визнання недійсним на майбутнє договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5122755400:01:002:0289 від 17.05.2017р., укладеного між Новобілярською селищною радою з ТОВ Компанією "ТЕХАГРО" є похідними від вимог про скасування рішення Новобілярської селищної ради від 26.04.2019 року № 492-VII "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ТОВ Компанії "ТЕХАГРО" земельної ділянки в оренду строком на 49 років та надання в оренду земельної ділянки, розташованої на території Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області", місцевий господарський суд також відмовив у задоволенні останніх.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Південної філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація морського порту Південний) 15.12.2020р. звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу на вищевказане рішення, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 12.11.2020р. у справі №916/876/20 та прийняти у даній справі нове рішення, яким позовні вимоги Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація морського порту Південний) задовольнити.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач посилається на Закон України "Про державний кордон України" та наполягає на тому, що спірна земельна ділянка є частиною акваторії морського порту Південний і знаходиться в межах Аджаликського лиману, який відноситься до внутрішніх вод України, що означає, що акваторія Порту є водним об`єктом загальнодержавного значення, по-перше, як акваторія порту, а по-друге, як внутрішні морські води України. Таким чином, розпоряджатись вказаним водним об`єктом може виключно Кабінет Міністрів України. Враховуючи, що акваторія морського порту Південний та спірна земельна ділянка, яка знаходиться під нею, є невіддільними складовими одного об`єкта розділення їх неможливе, а тому, спірна земельна ділянка може бути відведена також виключно за розпорядженням Кабінету Міністрів України.
Апелянт посилається на наявний у матеріалах справи проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок ТОВ Компанії "ТЕХАГРО" в оренду строком на 49 років для будівництва, обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту на території смт. Нові Біляри Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області, зокрема земельної ділянки з кадастровим номером 5122755400:01:002:0289 та вважає, що саме вказаний проект землеустрою підтверджує приналежність спірної земельної ділянки до водного фонду, та відповідно до акваторії морського порту Південний відсутність у Новобілярської селищної ради повноважень з розпорядження вказаною земельною ділянкою, оскільки у відповідності до ст.ст. 4, 5, 6, 14 Водного кодексу України та ст. 79 Земельного кодексу України вказані повноваження надані виключно Кабінету Міністрів України.
Посилаючись на Постанову Кабінету Міністрів України від 30.08.2007р. №1073 із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2013р. №406, відповідно до якої акваторія Аджалицького лиману, до якої, в тому числі, входить і земельна ділянка з кадастровим номером 5122755400:01:002:0289, надана у користування державному підприємству "Адміністрація морських портів України", апелянт наполягає на тому, що остання входить до меж морського порту Південний та не може бути передана іншим суб`єктам господарювання, зокрема, - в оренду ТОВ Компанії "ТЕХАГРО".
Разом з цим, скаржник звертає увагу, що розпорядженням Кабінету Міністрів України №1356-р від 07.10.2009 року, земельну ділянку, розташовану в межах наданої акваторії Аджалицького лиману, надано у постійне користування державному підприємству "Морський торговельний порт "Южний", правонаступником якого є позивач. Водночас, зазначена земельна ділянка розташована безпосередньо під акваторією Аджалицького лиману, що є складовою частиною акваторії морського порту Південний, межі якої визначено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2007р. №1073 та яка надана у користування державному підприємству "Адміністрація морських портів України", відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.06.2013р. №406.
Позивач зазначає, що відведення земельної ділянки з кадастровим номером 5122755400:01:002:0289 в оренду ТОВ Компанії "ТЕХАГРО" йде всупереч з розробленою проектною документацією "Реконструкція водних підходів, маневрових зон та операційних акваторій біля причалів з урахуванням перспективного вантажообігу морського порту "Южний" в м. Южне Одеської області" - стадія ТЕО, що схвалена розпорядженням Кабінету Міністрів України від 08.09.2016р. №657-р, що, у свою чергу, унеможливлює забезпечення створення рівних і конкурентних умов для розвитку та подальшого ведення господарської діяльності та отримання послуг у морському порту Південний усіх портових операторів та потенційних інвесторів, надання рівності прав усіх зацікавлених існуючих та майбутніх суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у морському порту, недопущення дискримінації у доступі до об`єктів портової інфраструктури загального користування.
З урахуванням наведеного та приймаючи до уваги факт передачі в оренду ТОВ Компанії "ТЕХАГРО" земельної ділянки водного фонду із складу акваторії морського порту, апелянт вважає, що Новобілярська селищна рада Лиманського району Одеської області, при затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 5122755400:01:002:0289, діяла поза межами наданих їй повноважень, а отже прийняті спірні розпорядження є незаконними.
За твердженням апелянта, суд першої інстанції, в порушення вказаних приписів чинного законодавства, дійшов помилкового висновку, що селищна рада діяла у межах повноважень та фактично застосував до спірних правовідносин лише ст. 122 Земельного Кодексу України, не кореспондуючи її з іншими вимогами Закону, які мають застосовуватись у спірних правовідносинах.
При цьому, скаржник наголошує, що судом першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову взагалі не надано оцінку фактам викладених у заявах по суті та інших письмових поясненнях виконаних з посиланням на наявні в матеріалах справи доказах, а також не застосовано належні норми права, які дійсно регулюють спірне питання, чим порушено вимоги норм матеріального права, у зв`язку з чим, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки спірна земельна ділянка знаходиться у межах водного об`єкту загальнодержавного значення - Аджалицького лиману, розпорядження яким віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України.
Більш детально доводи ДП "АМПУ" в особі Південної філії ДП "АМПУ" (адміністрація морського порту Південний) викладені в апеляційній скарзі.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.12.2020р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП "АМПУ" в особі Південної філії ДП "АМПУ" (адміністрація морського порту Південний) на рішення Господарського суду Одеської області від 12.11.2020р. у справі №916/876/20, справу призначено до розгляду на 17.02.2021р. о 10:00 год. Встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання копій іншим учасникам справи; заяв чи клопотань стосовно процесуальних питань (призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення у справі спеціаліста, перекладача, вжиття заходів забезпечення позову, відводів, затвердження мирових угод тощо).
Також, з рішенням суду першої інстанції не погодився Заступник керівника обласної прокуратури та звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 12.11.2020р. по справі №916/876/20 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Південної філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація морського порту Південний) задовольнити в повному обсязі.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, прокурор зазначає, що суд дійшов неправильного висновку про те, що приймаючи спірне рішення Новобілярська селищна рада діяла у межах повноважень та у спосіб, передбачений ст. 122 Земельного Кодексу України, оскільки спірна земельна ділянка відноситься до земель комунальної власності та лише межує з водним об`єктом - Аджалицьким лиманом.
На думку прокурора, суд першої інстанції неправильно застосував ст.ст. 12, 59, 79 Земельного кодексу України та ст.ст. 3, 4, 5, 14, 84 Водного кодексу України, зі змісту яких вбачається, що відповідна сільська, селищна, міська рада у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст може надавати земельні ділянки у користування лише із земель комунальної власності, у той час як управління та контроль за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів, в тому числі розпорядження водними об`єктами загальнодержавного значення, належить до відання Кабінету Міністрів України.
Крім того, апелянт зазначає, що судом не надано оцінку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок ТОВ Компанія "ТЕХАГРО" в оренду строком на 49 років для будівництва, обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту на території смт. Нові Біляри Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області, зокрема земельної ділянки з кадастровим номером 5122755400:01:002:0289. Разом з тим, апелянт вважає, що саме письмові докази, що містяться в Проекті землеустрою повністю підтверджують позовні вимоги позивача та встановлюють певні обставини, а саме:
- стр. 27 "викопіювання з графічного матеріалу території Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області", на якому зображено бажане місце розташування земельної ділянки орієнтованою площею 2,52 га, яка передбачається до відведення ТОВ Компанії "ТЕХАГРО" в оренду. З вказаного графічного матеріалу візуально можливо встановити перебування спірної земельної ділянки безпосередньо в водному об`єкті - Аджалицькому лимані, який в свою чергу є акваторією морського порту Південний;
- стр. 43-45 "Пояснювальна записка експерта Павлової О.В.", відповідно до якої встановлено, що земельна ділянка площею 2,5119 га, знаходиться під озерами, прибережними замкнутими водоймами, лиманами;
- стр. 55 "Відомості з документації із землеустрою, що включена до Державного фонду документації із землеустрою, видані відділом у Лиманському районі Одеської області від 26.03.2019р. № 97-15-0.220-836/170-19", якими візуально зображено межу Григорьївського лиману, який є акваторією морського Порту Південний, та на яких позначено місце розташування спірної земельної ділянки. Зі вказаної схеми вбачається, що земельна ділянка знаходиться в межах Григорьївського лиману, а отже є частиною акваторії морського порту Південний;
- Аналогічні відомості зазначені у Висновку експерта державної експертизи про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 11.02.2019р. №1763/82-19 (стр. 161), згідно якого визначено категорію земель - "землі водного фонду" складом угідь: під озерами, прибережними замкнутими водоймами, лиманами;
- стр. 165 "Висновок Державного агентства водних ресурсів України від 13.02.2019р. №716/3/4/11-19" у відповідності до якого зазначено, що частина ділянки площею 2,5119 га знаходиться під озерами, прибережними замкнутими водоймами, лиманами, Також, згідно вказаного висновку визначена категорія земель у відповідності до довідки відділу у Лиманськоу районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 05.02.2019р. №97-15-О.220-224/170-18 - землі водного фонду. В графі відношення до водних об`єктів зазначено - Григоріївський лиман, Чорне море ( стара назва Аджалицького лиману).
При цьому, зазначеним висновком погоджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок ТОВ Компанії "ТЕХАГРО" в оренду строком на 49 років для будівництва, обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту на території смт. Нові Біляри Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області (із зміною цільового призначення із земель водного фонду в землі промисловості, транспорту; зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення).
Крім того, відповідно до акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання наявному в Проекті, межових знаків на спірній ділянці встановлено не було.
Оскільки проектом передбачено відведення в оренду частини дна водної акваторії Аджалицького лиману, де відсутні межі в натурі (на місцевості) а також неможливо встановити межі запроектованої території в натурі ( на місцевості) та закріпити їх межовими знаками встановленого зразка, запроектована до відведення територія не має ознак земельної ділянки - встановлених меж що додатково підтверджує той факт, що відведена земельна ділянка не може бути об`єктом земельних правовідносин.
Прокурор вважає, що вищевказане є беззаперечним доказом приналежності спірної земельної ділянки до водного фонду, та відповідно до акваторії морського порту Південний, та відсутності у Новобілярівської селищної ради Лиманського району Одеської області повноважень з розпорядження вказаною земельною ділянкою, оскільки у відповідності до ст.ст. 4, 5, 6, 14 Водного кодексу України та ст. 79, ч. 8 ст. 122 Земельного кодексу України вказані повноваження надані виключно Кабінету Міністрів України.
Однак, апелянт зауважує, що вказані письмові докази взагалі не взято до уваги та не надано їм належної оцінки в судовому рішенні, що свідчить про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та є підставою для скасування судового рішення.
Водночас, прокурор вказує, що у зв`язку із неправильним висновком місцевого господарського суду стосовно відсутності підстав для визнання незаконним рішення Новобілярівської селищної ради, на підставі якого між Новобілярівською селищною радою та ТОВ Компанією "ТЕХАГРО" укладено договір оренди землі від 17.05.2019р., неправильним є висновок суду про відмову в задоволенні похідної вимоги щодо визнання недійсним вищевказаного договору оренди земельної ділянки.
Таким чином, апелянт зазначає, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, не надав оцінку вищенаведеним доводам, письмовим доказам та не застосував вказані приписи Закону, чим порушив вимоги вищевказаних норм матеріального права, а  висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки спірна земельна ділянка знаходиться у межах водного об`єкту загальнодержавного значення - Аджалицького лиману, розпорядження яким віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України.
Детальніше доводи прокурора викладені в апеляційній скарзі.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 12.11.2020р. у справі №916/876/20; об`єднано до сумісного розгляду апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури з апеляційною скаргою ДП "АМПУ" в особі Південної філії ДП "АМПУ" (адміністрація морського порту Південний).
21.01.2021р. від Кабінету Міністрів України до суду апеляційної інстанції надійшли письмові пояснення по справі, в яких Кабінету Міністрів України підтримує апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" та вважає, що вимоги останньої підлягають задоволенню.
Так, третя особа-1, зокрема зазначає, що відведення акваторії морського порту (надання в користування) адміністрації морських портів України здійснюється на підставі рішення Кабінету Міністрів України відповідно до закону. Таким чином, на землях водного фонду, покритих водою, земельні ділянки відводитися не можуть, оскільки вони не є частиною земної поверхні.
22.01.2021р. до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення Міністерства інфраструктури України щодо апеляційної скарги ДП АМПУ, в яких підтримує апеляційну скаргу, вважає, що надана в оренду земельна ділянка знаходиться в акваторії Аджалицького лиману та надана ДП "АМПУ" в користування, входить до меж морського порту та не може бути передана іншим суб`єктам господарювання в оренду. Акваторія морського порту Південний  та землі водного фонду є нероздільними об`єктами та їх використання окремо є неможливим. Обставини, викладені апелянтом є обґрунтованими та підставними, і є підставою для скасування оскаржуваного рішення.
01.02.2021р. від ТОВ Компанії "ТЕХАГРО" до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач-2 не погоджується з доводами останньої та просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін.
Зокрема, ТОВ Компанія "ТЕХАГРО" вважає що спірна земельна ділянка перебуває у комунальній власності, тому Новобілярська селищна рада Лиманського району Одеської області діяла в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством; проект землеустрою погоджено всіма заінтересованими органами державної влади в порядку, визначеному законодавством; чинне законодавство України розмежовує окреме існування природних об`єктів у вигляді водних об`єктів та земельних об`єктів; постановою Кабінету Міністрів України від 30.07.2007р. №1073 та розпорядженням Кабінету Міністрів України №1356-р від 07.10.2009р. не визначено площу та координати земельної ділянки, яку передано у постійне користування ДП "АМПУ". Крім того, ТОВ Компанія "ТЕХАГРО" наполягає на тому, що позивачем не надано ані акту на право постійного користування, ані витягу з Єдиного державного реєстру речових прав у підтвердження того, що земельна ділянка, зайнята Аджалицьким лиманом, знаходиться на праві постійного користування у позивача.
02.02.2021р. до суду апеляційної інстанції від Міністерства інфраструктури України надійшла заява щодо задоволення апеляційної скарги Заступника керівника Одеської обласної прокуратури.
15.02.2021р. від Південної філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація морського порту "Південний") до суду надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових документів, а саме копії постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.2021р. №44 "Про внесення змін у додаток до постанови Кабінету Міністрів України 30.08.2007р. №1073", якою у т.ч., встановлено, що Акваторія морського порту Південний включає: водний об`єкт Аджалицький лиман (до урізу води).
Позивач зазначає, що вказане є беззаперечним доказом приналежності спірної земельної ділянки до акваторії морського порту Південний, з огляду на наявні в матеріалах справи докази щодо місця розташування земельної ділянки під водним об`єктом. При цьому, ДП «АМПУ» звертає увагу на те, що на момент подання позову та апеляційної скарги вказаної постанови не існувало, проте, наведений документ має істотне значення для справи, а тому позивач просить поновити процесуальний строк на подання доказу та приєднати зазначену постанову Кабінету Міністрів України до матеріалів справи.
Відповідно до приписів ст.269 Господарського процесуального кодексу України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Судова колегія приєднує до матеріалів справи надані документи, однак звертає увагу на те, що зазначена постанова є загальновідомою та розміщена у публічному доступі. 
Крім того, 15.02.2021р. до Південно-західного апеляційного господарського суду від Міністерства інфраструктури України надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з тим, що повноважний представник міністерства, який обізнаний щодо даної справи, приймає участь в іншому судовому засіданні. Крім того, заявник посилається на обмежений штат міністерства та відсутність необхідної кількості працівників та обмежене фінансування, що унеможливлює прибуття представника до м. Одеса.
Аналогічне клопотання надійшло до суду 16.02.2021р. від Кабінету Міністрів України.
Апеляційний суд зазначає, що жодного доказу щодо участі представників третіх осіб в інших судових процесах заявниками до господарського суду не надано.
Окрім цього, апеляційний суд констатує, що треті особи були своєчасно, 24.12.2020р. повідомлені про дату, час і місце розгляду справи - 17.02.2021р., що вбачається з рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, наявних у матеріалах справи. Відповідно, Кабінет Міністрів України та Міністерство інфраструктури України мали достатньо часу забезпечити явку в судове засідання інших представників, оскільки діюче законодавство не обмежує представництво інтересів в суді певним колом осіб.
Таким чином, судова колегія відзначає, що третіми особами у заявах про відкладення розгляду справи не наведено жодних об`єктивних причин, які унеможливлюють розгляд справи за відсутності їх представників, а також не надано жодного доказу у підтвердження причини неможливості останніх бути присутнім у судовому засіданні 17.02.2021р. 
Отже, клопотання Кабінету Міністрів України та Міністерства інфраструктури України про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягають, оскільки повідомлені представниками останніх причини неявки судом поважними не визнаються з огляду на те, що юридична особа не позбавлена права направити в суд іншого представника.
З огляду на вищезазначені обставини, колегія суддів вважає, що в даному випадку неможливість явки представників третіх осіб не позбавляє суд права вирішити спір, оскільки ними не заявлено про необхідність надання додаткових доказів, клопотань або інших заяв, які вони не мали можливості своєчасно подати суду, які могли б вплинути на встановлені судом першої інстанції обставини.
При цьому, відповідно до ухвал Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.12.2020р. та 14.01.2021р., присутність сторін в судовому засіданні 17.02.2021р. не визнавалась обов`язковою.
Крім того, відповідно до ст. 161 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи, зокрема, викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом; заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення.
Колегія суддів враховує, що свою позицію у справі треті особи виклали у відповідних поясненнях.
У судовому засіданні 17.02.2021р. прокурор та представник позивача підтримали вимоги своїх апеляційних скарг та просили суд про задоволення останніх. Представник ТОВ «Компанії «ТЕХАГРО» заперечував проти відповідних доводів апелянтів і просив залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. 
Представники Кабінету Міністрів України, Міністерства інфраструктури України та Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області у судове засідання не з`явились. Про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.
Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.
Частиною 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Судова колегія зазначає, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті.
Суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 Господарського процесуального кодексу України).
Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційних скарг у справі №916/876/20, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалами суду не визнана обов`язковою, з огляду на відмову у задоволенні клопотань третіх осіб щодо відкладення розгляду справи на іншу дату та оскільки матеріалів справи достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників відповідача-1 та третіх осіб.
При цьому, судом також врахований принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також враховано положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яким передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.
У судовому засіданні 17.02.2021р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Згідно зі ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Заслухавши пояснення з`явившихся у судове засідання представників учасників процесу, дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи, Рішенням сесії Новобілярської селищної ради від 22.12.2017р. №291-VІІ "Про затвердження генерального плану смт. Нові Біляри, поєднаного з планом зонування території смт. Нові Біляри Лиманського району Одеської області" затверджено Генеральнгий план смт. Нові Біляри, поєднаний з планом зонування смт. Нові Біляри Лиманського району Одеської області. 
Вказаним Генеральним планом було збільшено межі смт. Нові Біляри з 107.9943 га до 1291,9300 га.
Положеннями п. 2 рішення сесії Новобілярської селищної ради від 22.12.2017р. № 91-VІІ було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо встановлення меж смт. Нові Біляри Лиманського району Одеської області відповідно до генерального плану смт Нові Біляри, поєднаного з планом зонування території смт Нові Біляри Лиманського району Одеської області; доручено виконавчому комітету Новобілярської селищної ради замовити в землевпорядній організації розроблення проекту землеустрою щодо встановлення меж смт Нові Біляри Лиманського району Одеської області.
Рішенням Лиманської районної ради Одеської області від №03.04.2018р. №372-VІ "Про затвердження проекту землеустрою щодо встановлення меж смт. Нові Біляри Новобілярської селищної ради" було затверджено проект землеустрою щодо встановлення меж смт. Нові Біляри, яким встановлено межі селища загальною площею 1291,9300 га.
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про землі в межах території адміністративно-територіальних одиниць №НВ-5106342312018 від 25.05.2018р. на підставі рішення Лиманської районної ради Одеської області від №03.04.2018 №372-VII 25.05.2018р. внесено відомості про межі адміністративно-територіальних одиниць: смт Нові Біляри, площа земель в межах території адміністративно-територіальної одиниці - 1291,9300 га.
Рішенням Новобілярської селищної ради від 21.12.2018р. №442-VІІ ТОВ Компанії "ТЕХАГРО" надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,52 га в оренду строком на 49 років для будівництва обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту із земель комунальної власності, які перебувають в запасі на території смт. Нові Біляри Лиманського району Одеської області.
Судом першої інстанції встановлено, що на підставі вказаного рішення ТОВ Компанією "ТЕХАГРО" замовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та відповідно до вимог ст. 24 Закону України "Про державний земельний кадастр" 05.04.2019р. земельну ділянку площею 2,5119 га зареєстровано в Державному земельному кадастрі (кадастровий номер: 5122755400:01:002:0289). При цьому, форма власності у витязі вказана - комунальна власність.
Даним проектом землеустрою було передбачено зміну цільового призначення зазначеної земельної ділянки з земель водного фонду на землі промисловості, транспорту промисловості, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (код згідно з Класифікацією видів цільового призначення земель J-12.02 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд морського транспорту).
Проект землеустрою було погоджено Державним агентством водних ресурсів України (висновок від 13.02.2019р. №716/4/11-19), Відділом містобудування та архітектури Лиманської районної державної адміністрації Одеської області (висновок від 08.02.2018р. №144/01-21/136), також, отримано позитивний висновок державної експертизи землевпорядної документації (висновок Держгеокадастру від 21.03.2019р. №740-19).
В подальшому, Рішенням сесії Новобілярської селищної ради від 26.04.2019р. №492-VІІ було затверджено проект землеустрою щодо відведення ТОВ Компанії "ТЕХАГРО" земельної ділянки площею 2,5119 га (кадастровий номер 5122755400:01:002:0289) в оренду строком на 49 років для будівництва обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту, та передано останню в оренду терміном на 49 років ТОВ Компанії "ТЕХАГРО" зі зміною цільового призначення земельної ділянки для будівництва, обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту (цільове призначення згідно з КВЦПЗ - 12.02.), вид використання - для будівництва обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту.
17.05.2019р. між Новобілярською селищною радою Лиманського району Одеської області (Орендодавець, відповідач-1) та ТОВ Компанією "ТЕХАГРО" (Орендар, відповідач-2) було укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого Орендодавець на підставі рішення Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області №492-VII від 26.04.2019р. передав, а Орендар прийняв в строкове, платне користування земельну ділянку із земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення комунальної власності, загальною площею 2,5119 га (кадастровий номер 5122755400:01:002:0289) для будівництва, обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту на території смт Нові Біляри Лиманського району Одеської області.
Згідно із розділом 3 договору, він укладений строком на 49 років. Право оренди земельної ділянки виникає у Орендаря з моменту державної реєстрації права оренди відповідно до закону. Після закінчення строку дії договору орендар, за умови виконання обов`язків, відповідно до умов цього договору та вимог законодавства України, має переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).
Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Земельна ділянка вважається переданою орендодавцем орендареві з моменту підписання акту приймання-передачі земельної ділянки. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (п.п. 14.1, 14.2 договору). 
Пунктом 14.6 договору встановлено, що його невід`ємними частинами є: витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, витяг з Державного земельного кадастру, акт приймання-передачі земельної ділянки.
Відповідно до Акту приймання-передачі земельної ділянки, Орендодавець надав, а Орендар прийняв в оренду строком на 49 років земельну ділянку загальною площею 2,5119 га (кадастровий номер 5122755400:01:002:0289) для будівництва, обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту на території смт Нові Біляри Лиманського району Одеської області
28.05.2019 року право користування на підставі договору від 17.05.2019р. було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
При цьому, судом першої інстанції встановлено, що аукціон щодо продажу права оренди вказаної земельної ділянки для будівництва, обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту не проводився відповідно до ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України.
Разом з тим, у матеріалах справи містяться:
- копія постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2007р. №1073 "Про межі акваторії морського порту Південний", відповідно до якої державному підприємству Морський торговельний порт "Южний надано у користування акваторію в межах згідно з додатком, у тому числі Аджалицького лиману, за умови недопущення в подальшому передачі зазначеної акваторії або її частини іншим суб`єктам господарювання та доручено забезпечити безпеку мореплавства в межах акваторії, визначених у додатку.
- копія розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.10.2009р. №1356-р "Про надання Державному підприємству "Морський торговельний порт "Южний" у постійне користування земельної ділянки", згідно з яким державному підприємству Морський торгівельний порт Южний надано у постійне користування земельну ділянку, розташовану у межах наданої йому акваторії Аджалицького лиману та доручено Одеській облдержадміністрації та Держкомзему забезпечите виконання цього розпорядження.
- схема меж акваторії морського порту Южний (Південний) відповідно до постанови Кабіну Міністрів України від 30.08.2007 №1073.
Відповідно до ст.ст. 13, 14 Конституції України, преамбули Водного кодексу України, ст. 324 Цивільного кодексу України, водні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу та його національним надбанням, однією з природних основ його економічного розвитку і соціального добробуту. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Статтею 12 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Приписами ст.ст.13, 41 Конституції України передбачено, що від імені українського народу права власника, зокрема, на землю здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.
Відповідно до ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.
Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають, зокрема, усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності (ч.ч.1, 2 ст. 83 Земельного кодексу України).
У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Частинами 1, 2 ст. 93 Земельного кодексу України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною           орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземним громадянам і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.
Статтею 122 Земельного кодексу України унормовано, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтею 149 цього Кодексу, та земельні ділянки дна територіального моря, а також у користування земельні ділянки зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи. 
Отже, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки комунальної власності для всіх потреб.
Відповідно до ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.
Згідно ч. 2 ст. 173 Земельного кодексу України, межі району, села, селища, міста, району у місті встановлюються і змінюються за проектами землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць.
Проекти землеустрою щодо зміни меж населених пунктів розробляються з урахуванням генеральних планів населених пунктів.
При цьому, згідно ч. 4 вказаної статті, землі та земельні ділянки державної власності, включені в межі населеного пункту (крім земель, які не можуть передаватися у комунальну власність), переходять у власність територіальної громади. Рішення про встановлення меж населеного пункту та витяги з Державного земельного кадастру про межу відповідної адміністративно-територіальної одиниці та про відповідні земельні ділянки, право власності на які переходить до територіальної громади, є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.
Відповідно до ч. 2 ст. 174 Земельного кодексу України, рішення про встановлення і зміну меж сіл, селищ, які входять до складу відповідного району, приймаються районною радою за поданням відповідних сільських, селищних рад.
За частинами 1-3 ст. 186-1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, підлягає обов`язковому погодженню з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки: природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, земельної ділянки, розташованої на території чи в межах об`єкта природно-заповідного фонду або в межах прибережної захисної смуги, підлягає також погодженню з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері охорони навколишнього природного середовища, структурним підрозділом обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища, а земельної ділянки, розташованої у зоні відчуження або зоні безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, - з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища; розташованої на території пам`яток культурної спадщини національного значення, їх охоронних зон та охоронюваних археологічних територіях, підлягає також погодженню з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини; розташованої на території земель історико-культурного призначення, пам`яток культурної спадщини місцевого значення, їх охоронних зон, в історичних ареалах населених місць та інших землях історико-культурного призначення, крім випадків, зазначених в абзаці третьому цієї частини, підлягає також погодженню з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері охорони культурної спадщини, відповідним структурним підрозділом обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері охорони культурної спадщини; лісогосподарського призначення підлягає також погодженню з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, а на території Автономної Республіки Крим - з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань лісового господарства; водного фонду підлягає також погодженню з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, а на території Автономної Республіки Крим - з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань водного господарства.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України (ч.ч. 1, 2 ст. 50 Закону України "Про землеустрій"). 
Статтею 3 Водного кодексу України (в редакції від 18.06.2017р.) встановлено, що усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд. 
До водного фонду України належать:1) поверхневі води:природні водойми (озера); водотоки (річки, струмки); штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об`єкти; 2) підземні води та джерела; 3) внутрішні морські води та територіальне море. 
Згідно зі статтею 1 Водного кодексу України, водний об`єкт - природний або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, річка, озеро, водосховище, ставок, канал, водоносний горизонт).
У відповідності до ст.ст. 4-6 Водного кодексу України до водних об`єктів загальнодержавного значення належать: 1) внутрішні морські води, територіальне море, а також акваторії морських портів; 2) підземні води, які є джерелом централізованого водопостачання; 3) поверхневі води (озера, водосховища, річки, канали), що знаходяться і використовуються на території більш як однієї області, а також їх притоки всіх порядків; 4) водні об`єкти в межах територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, а також віднесені до категорії лікувальних. До водних об`єктів місцевого значення належать: 1) поверхневі води, що знаходяться і використовуються в межах однієї області і які не віднесені до водних об`єктів загальнодержавного значення; 2) підземні води, які не можуть бути джерелом централізованого водопостачання. До земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів. Води (водні об`єкти) є виключно власністю Українського народу і надаються тільки у користування. Український народ здійснює право власності на води (водні об`єкти) через Верховну Раду України, Верховну Раду Автономної Республіки Крим і місцеві ради. Окремі повноваження щодо розпорядження водами (водними об`єктами) можуть надаватися відповідним органам виконавчої влади та Раді міністрів Автономної Республіки Крим.
Відповідно до п.п. 2, 6 ч.1 ст. 1 Закону України "Про морські порти України" акваторія морського порту (портова акваторія) - визначена межами частина водного об`єкта (об`єктів), крім суднового ходу, призначена для безпечного підходу, маневрування, стоянки і відходу суден; морський порт - визначені межами територія та акваторія, обладнані для обслуговування суден і пасажирів, проведення вантажних, транспортних та експедиційних робіт, а також інших пов`язаних з цим видів господарської діяльності.
За приписами ч.ч. 1-3 ст. 8 Закону України "Про морські порти України" межами морського порту є межі його території та акваторії. Межі території морського порту визначаються і змінюються Кабінетом Міністрів України, виходячи з положень Земельного кодексу України. Межі акваторій морських портів визначаються і змінюються Кабінетом Міністрів України без порушення меж акваторій суміжних морських рибних портів та річкових портів. Відведення акваторії морського порту (надання в користування) адміністрації морських портів України здійснюється на підставі рішення Кабінету Міністрів України відповідно до закону.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2007р. №1073 "Про межі акваторії морського порту Южний" (з урахуванням змін) визначено межі акваторії морського порту Южний (нині - порт Південний), зазначено, що акваторія порту (у системі координат WGS-84) включає: акваторію Аджалицького лиману; водний простір, обмежений дугою кола радіусом 2 милі від будинку берегової радіолокаційної станції із визначеними координатами; акваторію якірної стоянки №356 із визначеними координатами; акваторію якірної стоянки №357 із визначеними координатами; акваторію якірної стоянки №358 із визначеними координатами.
При цьому, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.2021р. №44 "Про внесення змін у додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2007р. №1073" встановлено, зокрема, що Акваторія морського порту Південний включає: водний об`єкт Аджалицький лиман (до урізу води).
Також, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.10.2009р. №1356-р "Про надання Державному підприємству "Морський торговельний порт "Южний" у постійне користування земельної ділянки", надано Державному підприємству "Морський торговельний порт "Южний" у постійне користування земельну ділянку, розташовану в межах наданої йому акваторії Аджалицького лиману.
При цьому, пунктом 2 вказаного розпорядження доручено Одеській облдержадміністрації та Держкомзему забезпечити виконання пункту 1 цього розпорядження.
Проте, судова колегія зазначає, що матеріали справи не містять доказів виконання Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.10.2009р. №1356-р з оформлення у встановленому законодавством порядку земельної ділянки, наданої у користування позивачу, зі встановленням її меж, площі, координатів тощо, будь-яких звернень ДП "Морський торговельний порт "Южний" та його правонаступника.
Матеріали справи не містять ані копію акта на право постійного користування, ані копію витягу з Державного реєстру прав, в підтвердження того, що земельна ділянка, зайнята Аджалицьким лиманом, знаходиться на праві постійного користування у позивача.
Отже, межі акваторії Аджалицкого лиману (яка є частиною акваторії порту "Південний") збігаються із межами земельної ділянки наданої у постійне користування порту "Південний", натомість, на даний час межі земельної ділянки, яка надана у постійне користування ДП "Морський торгівельний порт "Южний" відповідно до вимог Земельного кодексу України та Закону України "Про землеустрій" не встановлено.
Позивачем не наведено, а з матеріалів справи не вбачається, з яких причин ДП "АМПУ" в особі Південної філії ДП "АМПУ" (адміністрація морського порту Південний) протягом тривалого проміжку час не розробив та не затвердив власний проект землеустрою щодо земельної ділянки, яка необхідна позивачу для виконання власних статутних завдань та завдань відповідно до статей 73-75 Кодексу торговельного мореплавства України, натомість межі земельної ділянки позивача  в установленому законодавством порядку не встановлені в натурі.
Таким чином, судова колегія зазначає, що земельна ділянка, яка необхідна позивачу для виконання його статутних завдань, з 2009 року по теперішній час не сформована та межі її не встановлені в натурі, проект землеустрою не затверджений.
Судова колегія відхиляє доводи апелянтів про те, що земельна ділянка з кадастровим номером 5122755400:01:002:0289, яка надана в оренду ТОВ "Компанії "ТЕХАГРО", входить до меж морського порту Південний, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст.73-74, 76-78 Господарського процесуального кодексу України, встановлення меж земельної ділянки, наданої в користування морського порту Південний.
Посилання апелянта ДП АМПУ в особі філії "Південний" в судовому засіданні 17.02.2021 року на постанову Кабінету Міністрів України від 20.01.2021р. №44 "Про внесення змін у додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2007р. №1073", якою встановлено, що Акваторія морського порту Південний включає: водний об`єкт Аджалицький лиман (до урізу води), вищенаведених висновків суду не спростовує.
Відповідно до ч.10 ст. 123 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на момент прийняття розпорядження) рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом її відведення здійснюється, зокрема, затвердження проекту відведення земельної ділянки.
Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою (ч.3 ст. 126 Земельного кодексу України).
Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст. 126 Земельного кодексу України). 
За статтею 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин. Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, а також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (ч.10 ст.24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").
Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 
Статтею 152 Земельного кодексу України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Як зазначалось вище, рішенням Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області від 22.12.2017р. №291-VII "Про затвердження генерального плану смт Нові Біляри, поєднаного з планом зонування території смт Нові Біляри Лиманського району Одеської області" затверджено Генеральний план смт Нові Біляри, поєднаний з планом зонування смт Нові Біляри Лиманського району Одеської області. Затвердженим Генпланом було збільшено межі смт. Нові Біляри з 107,9943 га до 1291,9300 га.
Судова колегія зазначає, що матеріали справи не містять доказів оскарження цього рішення, його скасування, визнання недійсним тощо.
Також, з матеріалів справи вбачається та не спростовано учасниками судового процесу, що рішення Новобілярської селищної ради Лиманської районної ради Одеської області від 03.04.2018р. №372-VII "Про затвердження проекту землеустрою щодо встановлення меж смт. Нові Біляри Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області", яким було встановлено нові межі смт Нові Біляри та затверджено відповідний проект землеустрою - є чинним, ніким не оскаржено та в судовому порядку не скасовано.
25.05.2018р. відомості про межі смт. Нові Біляри Лиманського району Одеської області було внесено до Державного земельного кадастру.
Таким чином, межі смт. Нові Біляри Лиманського району Одеської області встановлені відповідно до вимог чинного законодавства.
З урахуванням наведеного, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду, що земельна ділянка з кадастровим номером: 5122755400:01:002:0289 як на час прийняття оскаржуваного рішення так і на час розгляду справи судом перебуває в комунальній власності смт. Нові Біляри, згідно рішення сесії Новобілярської селищної ради від 22.12.2017р. №291-VII "Про затвердження генерального плану смт. Нові Біляри, поєднаного з планом зонування території смт. Нові Біляри Лиманського району Одеської області" та рішення Лиманської районної ради від 03.04.2018р. №372-VІ "Про затвердження проекту землеустрою щодо встановлення меж смт. Нові Біляри Новобілярської селищної ради". 
Жодного доказу щодо оскарження, скасування, або визнання недійсними суду не надано, отже, дані рішення є чинними. А відтак, земельну ділянку площею 2,5119 га з кадастровим номером: 5122755400:01:002:0289 було надано в користування ТОВ Компанія "ТЕХАГРО" відповідно до вимог чинного законодавства.
Крім того, вище у даній постанові було зазначено, що рішенням Новобілярської селищної ради від 21.12.2018р. №442-VІІ "Про надання дозволу Товариству з обмеженою відповідальністю Компанії "ТЕХАГРО", останнім замовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Матеріалами справи підтверджується, що Проект землеустрою було погоджено висновком Державного агентства водних ресурсів України від 13.02.2019 року №716/3/4/11-19 (т.3 а.с.96-97); висновком відділу містобудування та архітектури Лиманської районної державної адміністрації Одеської  області від 08.02.2019р. №144/01-21/136 (т.3 а.с.95); листом управління культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної держадміністрації від 12.02.2019р. №01-13/431 (т.3 а.с.98-99); висновком державної експертизи землевпорядної документації Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 21.03.2019р. №740-19 (т.3 а.с.105-106).
Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що формування спірної земельної ділянки було погоджено у встановленому законодавством порядку, отже, ТОВ Компанія "ТЕХАГРО" діяло добросовісно і з дотриманням процедури відведення Товариству спірної земельної ділянки органами виконавчої влади, які здійснили розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 5122755400:01:002:0289 та погодили останній.
Разом з цим, згідно із частиною 1 ст. 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр", державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.
Державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.
Кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.
Судова колегія звертає увагу, що на сьогоднішній день обов`язковою умовою при переході права власності на земельну ділянку та об`єктів нерухомого майна, розташованих на ній (купівля-продаж, спадщина, оренда тощо) є наявність кадастрового номера.
Земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер (ст. 16 "Про Державний земельний кадастр"). 
Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України. Структура кадастрових номерів земельної ділянки визначається Кабінетом Міністрів України.
Кадастрові номери земельних ділянок зазначаються у рішеннях органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування про передачу цих ділянок у власність чи користування, зміну їх цільового призначення, визначення їх грошової оцінки, про затвердження документації із землеустрою та оцінки земель щодо конкретних земельних ділянок.
Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Відповідно до положень ст. 24 Закону України "Про державний земельний кадастр" при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Статтею 9 Закону України "Про державний земельний кадастр" передбачено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Місцева державна адміністрація, сільська, селищна, міська рада визначають можливість здійснення ними повноважень з надання відомостей з Державного земельного кадастру з урахуванням можливості організаційного та технічного забезпечення їх реалізації.
Державний кадастровий реєстратор, зокрема, перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам.
Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви перевіряє відповідність документів вимогам законодавства та за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.
На підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить всі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянки.
Стаття 15 Закону України "Про державний земельний кадастр" визначає відомості про земельні ділянки. Так, до Державного земельного кадастру включаються, зокрема, такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування, у тому числі дані Державного адресного реєстру (за наявності); опис меж; площа; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель) тощо.
Відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в ч. 2 ст. 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до ч. 9, а також ч.10 Закону України "Про державний земельний кадастр", в редакції, яка є чинною на момент ухвалення рішення у справі, при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер.
Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.
З урахуванням вищенаведених положень Закону України "Про державний земельний кадастр", суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом, який зазначив у своєму рішенні, що дії державного кадастрового реєстратора та державна реєстрація 05.04.2019р. спірної земельної ділянки площею 2,5119 га в Державному земельному кадастрі (кадастровий номер: 5122755400:01:002:0289) із визначенням форми власності - комунальна власність, позивачем не оскаржена, в судовому порядку не скасована та є чинною. Тому, розпорядження Новобілярською селищною радою землею комунальної власності шляхом передання її в оренду ТОВ "ТЕХАГРО" є правомірним.
Водночас, апеляційний суд враховує, що позивачем не додано до позовної заяви, ні копію акта на право постійного користування, ні копію витягу з Державного реєстру прав, що земельна ділянка, зайнята Аджалицьким лиманом, знаходиться на праві постійного користування у позивача.
Окремо, судова колегія зазначає, що ТОВ "ТЕХАГРО" надано в оренду саме земельну ділянку, а не водний об`єкт, що підтверджується проектом землеустрою та позитивними узгодженнями відповідних органів для його подальшого затвердження.
Посилання апелянтів на те, що земельна ділянка з кадастровим номером 5122755400:01:002:0289 належить до водних об`єктів загальнодержавного значення, спростовуються наявністю чинного рішення Новобілярської селищної ради Лиманської районної ради Одеської області від 03.04.2018р. №372-VII "Про затвердження проекту землеустрою щодо встановлення меж смт. Нові Біляри Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області". 
Згідно зазначеного рішення, спірна земельна ділянка входить до меж смт. Нові Біляри Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області
За таких обставин, враховуючи чинність рішення Новобілярської селищної ради Лиманської районної ради Одеської області від 03.04.2018р. №372-VII "Про затвердження проекту землеустрою щодо встановлення меж смт. Нові Біляри Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області" та відсутність доказів виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.10.2009р. №1356-р "Про надання Державному підприємству "Морський торговельний порт "Южний" у постійне користування земельної ділянки", колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем свого порушеного права  та відповідно, недоведеність позовних вимог.
Посилання прокурора на постанову Верховного Суду України у постанові від 29.03.2016р. у справі №814/4685/13-а та постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.05.2018р. у справі №915/1134/16, судова колегія відхиляє оскільки правовідносини у зазначених справах не є подібними; встановлені обставини даної справи свідчать про те, що спірна земельна ділянка належить до земель комунальної власності з огляду на наявність рішення Новобілярської селищної ради Лиманської районної ради Одеської області від 03.04.2018р. №372-VII "Про затвердження проекту землеустрою щодо встановлення меж смт. Нові Біляри Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області", тоді як у справі №915/1134/16 судами встановлено, що земельна ділянка відноситься до земель державної власності. У справі №814/4685/13-а, в якій Верховним Судом України висловлена правова позиція та на яку посилаються апелянти, предметом спору було відведення у користування саме водного об`єкта, а не земельної ділянки.
Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", заява № 63566/00, рішення від 18.07.2006).
Відповідно до ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
З огляду на викладене, судова колегія зазначає, що наведені апелянтами в апеляційних скаргах доводи не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення і ухвалення нового рішення, оскільки вони спростовуються встановленими у справі обставинами.
Відтак, Південно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Одеської області від 12.11.2020р. у справі №916/876/20 слід залишити без змін, а апеляційні скарги Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Південної філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація морського порту Південний) та Заступника керівника Одеської обласної прокуратури - - без задоволення.
З огляду на те, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, то в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційних скарг покладаються на скаржників.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Одеської області від 12.11.2020р. у справі №916/876/20 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.
Постанова відповідно до ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.
Повний текст складено 22.02.2021р.

Головуючий суддя                                                                      Савицький Я.Ф.
Суддя                                                                                          Головей В.М.
        Суддя                                                                                          Принцевська Н.М.