Справа № 127/8352/18
Провадження № 22-ц/801/278/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Сопрун В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року	Справа № 127/8352/18	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі:
       головуючого Сопруна В.В.,
       суддів Войтка Ю.Б., Матківської М.В., 
               за участю секретаря судового засідання Кузьменка Б.І.,
               за участю сторін: заявника ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/8352/18 за заявою  ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовом АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 02 листопада 2020 року, яка постановлена суддею Вохміновою О.С. в Вінницькому міському суді Вінницької області, повний текст складено 06 листопада 2020 року, 

в с т а н о в и в :

В вересні 2020 року  ОСОБА_1 звернулась в суд з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовом АТ «Райффайзен Банк Аваль» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості, мотивуючи її тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 листопада 2018 року (справа № 127/8352/18) стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 20 квітня 2007 року № 014/035-40/50040, станом на 05 березня 2018 року в сумі 643323,93 грн та судові витрати в сумі 9649,86 грн. 
05 лютого 2019 року судом був виданий виконавчий лист. 
14 березня 2019 року між ОСОБА_1 та банком був укладений договір про часткове прощення боргу за кредитним договором від 20 квітня 2007 року № 014/035-40/50040, відповідно до умов якого сторони домовились, що з дати укладення цього договору кредитор здійснює часткове анулювання (прощення) суми боргу позичальника в розмірі 240013 грн, в тому числі: проценти, нараховані за користування кредитом – 26869,31 грн; розрахована пеня за порушення строків повернення заборгованості за кредитним договором – 213143,69 грн. 
Також 14 березня 2019 року між ОСОБА_1 та банком було укладено додаткову угоду №014/035-40/5004081-1/30477 до кредитного договору від 20 квітня 2007 року № 014/035-40/50040. 
Відповідно до умов додаткової угоди, сторони дійшли згоди врегулювати заборгованість позичальника за кредитним договором, строк якої настав, у такому порядку: 
- станом на дату застосування змін фактична заборгованість позичальника за кредитним договором по сплаті суми кредиту становить 631356,48 грн (п.1.1);
- станом на дату застосування змін заборгованість позичальника за кредитним договором строк сплати якої настав, складає 68538,46 грн, в тому числі: 68538,46 грн – заборгованість з погашення суми кредиту та 0,00 грн – заборгованість з погашення процентів (п.1.2);
- на підставі цієї додаткової угоди з дати застосування змін фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, у зв`язку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів позичальнику (п.1.3);
- позичальник зобов`язується здійснити погашення заборгованості у майбутньому у складі щомісячних платежів відповідно до графіка погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором, що є додатком до цієї додаткової угоди (п.1.4). 
Заявник вважає, що в наслідок укладення додаткової угоди зобов`язання щодо погашення заборгованості за рішенням суду припинене. Однак, 13 квітня 2020 року за заявою банка було відкрите виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 листопада 2018 року про стягнення боргу в сумі 643323,93 грн. 
За таких обставин, просила визнати виконавчий лист, виданий 05 лютого 2019 року Вінницьким міським судом Вінницької області у справі № 127/8352/18 таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 листопада 2020 року у в задоволені заяви відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду,  ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Просила ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Райффайзен Банк Аваль» просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.  

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки заборгованість за кредитним договором від 20 квітня 2007 року не погашена.

Колегія суддів, погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 квітня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 014/035-40/50040, згідно з яким відповідач отримала споживчий кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 90900 доларів США строком до 19 квітня 2017 року, із сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 12,85% річних (а.с.18 – 27). Між банком та позичальником неодноразово укладались додаткові угоди, зокрема від 05 травня 2011 року, від 13 червня 2012 року, від 28 листопада 2013 року, від 29 листопада 2013 року. 

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 листопада 2018 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 20 квітня 2007 року № 014/035-40/50040, яка виникла станом на 05 березня 2018 року, в сумі 643323,93 грн та судові витрати – судовий збір в сумі 9649,86 грн (а.с.136 – 138). 

В подальшому було видано виконавчий лист, який отримала представник банку ОСОБА_2 05 лютого 2019 року (а.с.141, 152).

14 березня 2019 року між ОСОБА_1 та банком був укладений договір про часткове прощення боргу за кредитним договором від 20 квітня 2007 року № 014/035-40/50040 (а.с.149 – 151), відповідно до умов якого сторони визнали і підтвердили, що розмір непогашеної позичальником заборгованості складає еквівалент 873912,20 грн, в тому числі: сума основного боргу – 631356,48 грн; проценти, нараховані за користування кредитом – 29412,03 грн; пеня – 213143,69 грн. Сторони домовились, що з дати укладення цього договору кредитор здійснює часткове анулювання (прощення) суми боргу позичальника в розмірі 240013 грн, в тому числі: проценти, нараховані за користування кредитом – 26869,31 грн; розрахована пеня за порушення строків повернення заборгованості за кредитним договором – 213143,69 грн. 

Також 14 березня 2019 року між ОСОБА_1 та банком було укладено додаткову угоду №014/035-40/5004081-1/30477 до кредитного договору від 20 квітня 2007 року № 014/035-40/50040 (а.с.145 – 148). Відповідно до умов додаткової угоди, сторони дійшли згоди врегулювати заборгованість позичальника за кредитним договором, строк якої настав, у такому порядку: 
- станом на дату застосування змін фактична заборгованість позичальника за кредитним договором по сплаті суми кредиту становить 631356, 48 грн (п.1.1);
- станом на дату застосування змін заборгованість позичальника за кредитним договором строк сплати якої настав, складає 68538,46 грн, тому числі: 68538,46 грн – заборгованість з погашення суми кредиту та 0,00 грн – заборгованість з погашення процентів (п.1.2);
- на підставі цієї додаткової угоди з дати застосування змін фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, у зв`язку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів позичальнику (п.1.3);
- позичальник зобов`язується здійснити погашення заборгованості у майбутньому у складі щомісячних платежів відповідно до графіка погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором, що є додатком до цієї додаткової угоди (п.1.4). 

13 квітня 2020 року на підставі заяви АТ «Райффайзен Банк Аваль» було відкрите виконавче провадження № 61816470 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 05 лютого 2019 року на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/8352/18 (а.с.153 – 154). 

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.        Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Основні засади виконавчого провадження визначені у статті 2 цього Закону.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Згідно ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 16.01.2018 у справі № 755/15479/14-ц. 

Звертаючись до суду з відповідною заявою, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом, вказане регламентовано ст. 12 ЦПК України.

Згідно п.5 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є підставою для закінчення виконавчого провадження.

З матеріалів справи вбачається, що ні виконавчий лист з відміткою про його виконання, ні постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження до суду не надходили, тобто наявні дані про існування заборгованості, отже рішення суду боржником не виконано.

Доводи апеляційної скарги, що обов`язок по сплаті заборгованості за кредитним договором, який визначений рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 листопада 2018 року був припинений є безпідставними, оскільки як встановлено рішення суду не скасовано, набрало законної сили, заборгованість перед банком не погашена. 

Таким чином, жодних передбачених законом підстав для визнання виконавчого документа таким що не підлягає виконанню в справі не встановлено.

З наведеного слідує, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні заяви.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону і підстав для її скасування не вбачається.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 02 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 20 січня 2021 року.

Головуючий                 Сопрун В.В.

Судді                                 Войтко Ю.Б.
                                       
                                                       Матківська М.В.