ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/15/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №709/1830/19 Категорія:  	Кваша І. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Бондаренко С. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       25 березня 2021 року :Черкаський  апеляційний суд в складі:

суддів                                            Бондаренка С. І., Новікова О.М., Гончар Н.І.
за участю секретаря                          Любченко Т.М.                                       

       розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро» на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 31 січня 2020 року, ухваленого у складі судді Кваші І.М., у справі за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро» до ОСОБА_1 правонаступник ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів оренди землі поновленими на той самий строк і на тих самих умовах шляхом укладення відповідних додаткових угод, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпро» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договорів оренди землі поновленими на той самий строк і на тих самих умовах шляхом укладення відповідних додаткових угод.         
       Свої вимоги обґрунтувало тим, що 04 та 07 листопада 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (орендодавці) і СТОВ «Дніпро» (орендар) було укладено  договори оренди землі, згідно з якими орендодавці передали орендарю у користування належні їм на праві приватної власності земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4,9754 га, що розташовані в адміністративних межах Васютинської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, за межами населеного пункту, а саме:
-кадастровий номер 7125180800:02:000:0656, площею 2,4879 га;
-кадастровий номер 7125180800:02:000:0657, площею 2,4875 га.
Договори були укладені строком на 10 років.
Дане речове право оренди земельних ділянок було зареєстроване в Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно 19 травня 2008 року. Тобто строк дії договорів з моменту їх реєстрації встановлено до 19 травня 2018 року.
       СТОВ «Дніпро» добросовісно й належним чином виконувало свої зобов`язання за укладеними та зареєстрованими відповідно до вимог закону договорами оренди землі. По закінченню терміну договорів оренди землі позивач продовжував користуватися вказаними земельними ділянками відповідачів, при цьому орендодавці не заперечили протягом одного місяця після закінчення дії договорів оренди землі щодо поновлення договорів. 
       Більш того, на прохання відповідачів на їх карткові рахунки було перераховано орендну плату за 2019-2021 року по 10 000 грн. кожному. 
       На даний час є необхідність укладення додаткових угод між сторонами для продовження орендних відносин та для обов`язкової державної реєстрації права оренди. 
       В зв`язку з чим орендар 16 вересня 2019 року звернувся до відповідачів з письмовими пропозиціями та проектами додаткових угод про поновлення договорів оренди землі на новий строк, проте відповідачі ухилися від цього, хоча і отримали від позивача за 2019-2021 роки орендну плату за користування їхніми земельними ділянками. 
На підставі викладеного, позивач просив суд визнати поновленим договір оренди землі укладений 04 листопада 2007 року між ОСОБА_3 та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпро», що був зареєстрований у Чорнобаївському районному відділі «Цент ДЗК» за №040879700814 від 19 травня 2008 року на той самий строк і на тих самих умовах шляхом укладення відповідної додаткової угоди в судовому порядку. 
Визнати укладеною Додаткову угоду до договору оренди землі від 04 листопада 2007 року укладеного між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпро» та ОСОБА_3 , зареєстрованого у Чорнобаївському районному відділі «Цент ДЗК» за №040879700814 від 19 травня 2008 року. 
       Визнати поновленим договір оренди землі укладений 07 листопада 2007 року між ОСОБА_1 та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпро», що був зареєстрований у Чорнобаївському районному відділі «Цент ДЗК» за №040879700815 від 19 травня 2008 року, на той самий строк і на тих самих умовах шляхом укладення відповідної додаткової угоди в судовому порядку.
       Визнати укладеною Додаткову угоду до договору оренди землі від 07 листопада 2007 року укладеного між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпро» та ОСОБА_1 , зареєстрованого у Чорнобаївському районному відділі «Цент ДЗК» за №040879700815 від 19 травня 2008 року. 
Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 31 січня 2020 року в задоволенні позову відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилався позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпро» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дав неправильну оцінку діям відповідачів, які у строк встановлений законом не подали на адресу позивача своїх заперечень щодо подальшого користування їхніми земельними ділянками. При цьому позивач посилався на правову позицію з цього питання, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі № 6-3цс15, проте суд не мотивував чому він відхилив ці доводи, чим порушив вимоги процесуального права, а саме ч.4 ст.263 ЦПК України. Відсутність заперечень з боку відповідачів на подальше користування їх земельними ділянками позивачем, була стверджена і подальшими діями відповідачів, зокрема, на їх прохання, останнім було перераховано на карткові рахунки плату за користування їх земельними ділянками за 2019-2021 роки, що підтверджується платіжними дорученнями №1758 та 1759 від 22 липня 2019 року. Крім того, апелянт посилався на порушення суддею таємниці нарадчої кімнати під час ухвалення оскаржуваного рішення, оскільки видалившись в нарадчу кімнату вона підписала та надіслала до Єдиного державного реєстру судових рішень судові рішення ухвалені в інших справах. 
У відзиві на подану апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вважають рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною та не обґрунтованою вказуючи, що позивач не скористався своїм переважним правом поновлення договорів на новий строк, так як ніяких повідомлень та додаткових угод, як того вимагає ст.33 Закону України «Про оренду землі» в строк до 19 квітня 2018 року відповідачам не надсилав. Натомість відповідачі своїми листами-заявами від 25 січня 2017 року, тобто завчасно за один рік і п`ять місяців до закінчення строку дії договорів оренди землі повідомили позивача про своє небажання переукладати договори на новий термін. На вказані листи від позивача надійшли дві однакові за змістом відповіді в яких зазначалось, що враховуючи ту обставину, що протягом 2017, 2018 років на орендованій земельній ділянці будуть вирощуватися технічні культури, збір врожаю з яких буде проводитись у вересні-листопаді 2017, 2018 років, пропонувалось перенести дату передачі земельної ділянки на грудень 2018 року. При цьому позивач гарантував виплату орендної плати включно з 2018 роком. Таким чином наявність заперечень зі сторони орендодавців у поновленні договору оренди землі є підставою для припинення переваженого права орендаря на укладення договорів оренди землі, отже доводи позивача про наявність «мовчазної згоди» відповідачів на продовження строку дії договорів оренди землі є надуманими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та Закону України «Про оренду землі». 
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 25 березня 2021 року залучено у даній справі в якості сторони у справі ОСОБА_2 як правонаступника після смерті ОСОБА_1 . 
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
       В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1  є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 2,49 га, кадастровий номер 7125180800:02:000:0657, що розташована в адміністративних межах Васютинської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ІІ-ЧР № 037810, який зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 629 від 28 березня 2002 року та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. (т.1 а.с. 81-82, 136-140)
        ОСОБА_3 є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 2,49 га, кадастровий номер 7125180800:02:000:0656, що розташована в адміністративних межах Васютинської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ІІ-ЧР № 037809, який зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 628 від 28 березня 2002 року та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. (т.1 а.с. 99-100, 141-145)
       Правовідносини, пов`язані з набуттям права оренди на земельні ділянки, укладенням договорів оренди землі та їх реєстрацією регулюються Земельним кодексом України, Цивільним Кодексом України, іншими законами України, нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
       Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
       Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
       Згідно із частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
       Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
       За змістом ч.1 ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.
       Відповідно до статті 777 ЦК України, наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов`язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк. Умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється. 
       Законом України «Про оренду землі» (далі - Закон) визначені умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.
       Згідно ст.31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.
       04 листопада 2007 року між СТОВ «Дніпро» та ОСОБА_3 , а 07 листопада 2007 року між СТОВ «Дніпро» та ОСОБА_1   укладено договори оренди землі, за якими відповідачі передали в оренду позивачу (згідно актів прийому-передачі земельної ділянки від 04 та 07 листопада 2007 року) належні їм земельні ділянки строком на 10 років. (т.1 а.с. 12-13, 17, 27-28, 32)
         Вищевказані договори пройшли державну реєстрацію у встановленому законодавством порядку та 19 травня 2008 зареєстровані у Чорнобаївському районному відділі «Центр ДЗК».
       28 квітня 2009 року між СТОВ «Дніпро» та відповідачами укладено угоди про зміну і доповнення договору оренди землі, зміни стосувалися лише пункту 9 договору щодо розміру орендної плати, і даний пункт викладено в наступній редакції: «Орендна плата вноситься Орендарем у розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (паю). Форма орендної плати - грошова». (а.с. 18, 33)
       Відповідно до п. 8 вказаних вище договорів оренди, дані договори укладено строком на 10 років, початок дії договору 19 травня 2008 року (з моменту державної реєстрації), закінчення – 19 травня 2018 року. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 365 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Якщо орендар не отримає письмового повідомлення від орендодавця, то цей договір вважається продовженим на цих же умовах і на такий же термін. 
       Стаття 33 Закону України «Про оренду землі» об`єднує два випадки пролонгації договору оренди, як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами (частини 1-5 цієї статті) так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина 6 цієї статті) .
       У ч. 1 ст. 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.
       Реалізація зазначеного переважного права на поновлення договору оренди можлива лише за умови дотримання встановлених цією нормою певної процедури і строків (частини 2-5 цієї статті).
       Так, для застосування ч. 1 ст. 33 Закону України  «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити наступні юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені договором строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.
       Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Судом встановлено, що договори оренди землі, які позивач просить поновити, припинили свою дію 19 травня 2018 року. 
       З матеріалів справи вбачається, що СТОВ «Дніпро», у встановлені договором строки, не зверталося з повідомленнями до орендодавців про свій намір скористатися переважним правом укладення договорів оренди землі на новий строк. 
       Отже не можуть бути поновлені укладені договори оренди землі на підставі частин 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі», оскільки орендар не скористався своїм переважним правом укладення договору на новий строк. 
       Звертаючись до суду з даним позовом СТОВ «Дніпро», обґрунтовуючи позовні вимоги посилалось також на частину 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", оскільки останнє по закінченню терміну дії спірних договорів оренди землі продовжило користуватися земельними ділянками, при цьому орендодавці не заперечили, саме протягом одного місяця після закінчення дії договорів, щодо продовження користування товариством належними їм земельними ділянками.
       Проте, судом встановлено, що 25 січня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 подали до СТОВ «Дніпро» заяви про небажання в подальшому переукладати договори оренди. (т.1 а.с. 65, 66) 
       У відповідь на вказані заяви СТОВ «Дніпро» направило листи від 10 лютого 2017 року, в яких пропонувало перенести дату передачі земельних ділянок на грудень 2018 року, враховуючи необхідність зібрання врожаю технічних культур, гарантувало виплату орендної плати за 2018 рік.
       Вказані докази свідчать про те, що відповідачі (орендодавці) не бажали поновлювати укладені договори, а відтермінування повернення земельних ділянок було пов`язане не з бажанням поновити такі договори, а лише з можливістю їх повернення орендарем після збору врожаю.
       Оскільки укладені договори оренди були припинені 19 травня 2018 року (стаття 31 Закону України «Про оренду землі»), подальше використання позивачем зазначених в них земельних ділянок є безпідставним, і правового значення коли вони були засіяні позивачем восени 2018 року чи у квітні 2019 року не має, так як після припинення договорів такі дії могли вчинюватись позивачем виключно зі згоди відповідачів, як власників, а вони такої згоди не давали і матеріали справи доказів які спростовували б вказану обставину не містять.
        Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачі подали на адресу позивача свої заперечення щодо подальшого користування спірними земельними ділянками не у строк встановлений законом є також необґрунтованими, оскільки такі дії відповідачів не суперечать вимогам Закону, умовам договору, не змінюють їх волевиявлення та свідчать про відсутність підстав для поновлення договору оренди землі. 
       Частина 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачає поновлення договору оренди землі у тому разі якщо орендар користується земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. 
       Частинами восьмою та одинадцятою статті 33 Закону передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку, а відмова, а також наявне зволікання в укладені додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді. 
       В даному випадку згоди орендодавців не було, що вбачається з їх заяв від 25 січня 2017 року, в яких вони повідомляли СТОВ «Дніпро» про те, що не мають наміру поновлювати існуючи договори оренди землі шляхом підписання додаткової угоди та просили не використовувати їх земельні паї. Аналогічні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_3 направляли позивачу 08 серпня 2019 року та 19 вересня 2019 року (т1 а.с. 65, 66, 69, 70, 72, 73) і у встановлений законом строк додаткова угода до договору оренди не була підписана. 
       Після отримання повідомлень від орендодавців від 25 січня 2017 року про відсутність у них наміру укладати нові та поновлювати (продовжувати) дію даних договорів з СТОВ «Дніпро», позивач лише у вересні 2019 року направив відповідачам повідомлення, в яких висловив намір на поновлення договорів та запропонував укласти додаткові угоди на інших умовах, ніж були визначені договором, зміни стосувалися серед іншого і такої істотної умови договору – як орендна плата (11% від грошової оцінки земельної ділянки). (т.1 а.с.22,23, 37, 38)
       Основними відмінностями у застосуванні положень частин першої - п`ятої та частини шостої Закону є умови додаткової угоди (відмінні від попередніх, або ті самі чи тотожні (частини перша - п`ята статті 33 Закону) та наявність погодження обох сторін щодо істотних умов договору, або ті самі (частина шоста статті 33 Закону)) та строк, в який орендодавець повинен повідомити орендаря про відсутність наміру продовжувати або поновлювати договір оренди (у місячний строк після повідомлення орендаря про намір продовжувати договір оренди земельної ділянки (частини перша - п`ята статті 33 Закону) чи у місячний строк після закінчення строку дії договору (частина шоста статті 33 Закону)).
       Як зазначалось вище, додаткові угоди які були направлені позивачем відповідачам у вересні 2019 року, містили істотні умови відмінні від попередніх договорів, а тому такі дії позивача не відповідали вимогам частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі», а для поновлення укладених договорів за частинами першою – п`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» позивач не дотримався умов зазначених в даних нормах права та пункту 8 укладених договорів оренди, щодо строків та повідомлення орендодавців про свої наміри.
       Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі № 397/129/18. 
       В постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року в справі №6-3цс15 зроблено висновок про те, що направлення орендодавцем до закінчення строку дії договору оренди, укладеного з орендарем, заяви з проханням звільнити належну їй земельну ділянку у зв`язку із закінченням строку дії договору оренди та подальшим перезаключенням договору з іншим орендарем, не створює будь-яких прав і обов`язків для сторін в розумінні статті 33 Закону України «Про оренду землі». Отже, Верховний Суд України прийшов до висновку, що порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦК України, матиме місце при укладені договору оренди з новим орендарем при отриманні письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право. 
       Як зазначалося вище, в матеріалах справи відсутні докази звернення СТОВ «Дніпро» до орендодавців з повідомленням про свій намір скористатися переважним правом укладення договорів оренди на новий строк в передбачені договором та законом строки і порядку і укладення договору оренди із іншим орендарем, проте, наявні заперечення орендодавців у поновленні договорів оренди. Крім того, обґрунтовуючи позовні вимоги СТОВ «Дніпро» посилається на частину 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі», а не на ч.1 ст.33 Закону, як на порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту. Отже до вказаних правовідносин не можна застосувати вказаний висновок, викладений в постанові Верховного Суду України так як мають місце різні фактичні обставини у порівнянні зі справою, яка переглядається. 
       Посилання апелянта на те, що згода відповідачів на подальше користування їх земельними ділянками позивачем була стверджена діями відповідачів, так як, на їх прохання, останнім було перераховано на карткові рахунки плату за користування їх земельними ділянками за 2019-2021 роки є необґрунтованими, оскільки не доведені позивачем та заперечуються відповідачам, що такі дії позивачем вчинені зі згоди відповідачів, і зазначені платежі були здійснені поза межами строків дії укладених договорів оренди землі.
       Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, тобто права власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею.
       Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична  або  юридична  особа  має право мирно володіти своїм майном.  Ніхто не  може  бути  позбавлений  своєї  власності інакше  як  в  інтересах  суспільства  і  на умовах,  передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
       Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України складовою права власності є право володіння, користування та розпорядження.
       На підставі договору оренди землі власник тимчасово передає орендарю дві складових права власності: право володіння та користування( стаття 13 Закону України «Про оренду землі»).
       У зв`язку з чим набуття цих складових права власності має відбуватись відповідно до закону, в іншому випадку є порушенням права власності власника земельної ділянки і статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
       Враховуючи, що орендодавці тричі надсилали орендарю заперечення щодо поновлення договору оренди землі, відтак визначені законом підстави, після закінчення строку дії договору, для набуття таких складових права власності як право користування та володіння у позивача відсутні. 
       З протоколу судового засідання від 31 січня 2020 року вбачається, що суд видалився до нарадчої кімнати о 13 годині 58 хвилини і повернувся о 14 годині 25 хвилин. Таким чином суд не перебував весь робочий день в нарадчій кімнаті, а тому ухвалення процесуальних рішень у цей день в інших справах не свідчить про порушення нарадчої кімнати.
       Установивши, що позовні вимоги у цій справі спрямовані на укладення договорів оренди землі на новий строк і на нових умовах за нормами ч.6 ст.33 Закону України «Про оренду землі», у орендодавців ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відсутнє волевиявлення на поновлення договору оренди землі із СТОВ «Дніпро», а зміни, запропоновані позивачем, стосуються істотних умов – орендної плати, і такі змінені умови сторонами не погоджені, додаткова угода протягом встановленого законом строку між сторонами не укладена, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність заявлених позовних вимог. 
       Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
                       Керуючись: ст.ст.374,375, 381-384 , апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро» залишити без задоволення, а рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 31 січня 2020 року у справі за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро» до ОСОБА_1 правонаступник ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів оренди землі поновленими на той самий строк і на тих самих умовах шляхом укладення відповідних додаткових угод - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення. 
Повний текст постанови складений 26 березня 2021 року.

Судді