УХВАЛА

18 січня 2021 року 
Київ
справа №623/2864/16-а
адміністративне провадження №К/9901/36473/20

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10 жовтня 2018 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року у справі №623/2864/16-а за позовом  ОСОБА_1 до  Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області про  оскарження неправомірних дій суб`єкта владних повноважень, порушення законодавства про оплату праці,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Ізюмської міської ради  Харківської області, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд:

- визнати протиправними дії виконкому Ізюмської міськради, які полягають в затримці проведення, в день його звільнення 17 листопада 2015 року з виборної посади першого заступника міського голови з питань управління житлово-комунального господарства в зв`язку із закінченням строку повноважень, розрахунку в повному обсязі, в тому числі у ненарахуванні та невиплаті: надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи, надбавки за роботу з таємними документами, щомісячної премії за фактично відпрацьований час у вересні 2015 року та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015 рік і матеріальної допомоги для оздоровлення за 2015 рік, у відповідності до рішень Ізюмської міської ради № 3051 від 26 червня 2015 року "Про виконання постанови Борівського районного суду Харківської області від 18 грудня 2012 року по справі №2005/1595/12" та № 2851 від 30 січня 2015 року "Про умови оплати праці Ізюмського міського голови, заступників Ізюмського міського голови", розпоряджень міського голови № 414 від 17 вересня 2015 року "Про зміни до штатного розпису апарату Ізюмської міської ради та її виконавчого комітету", № 462 від 15 жовтня 2015 року "Про умови оплати праці працівників апарату Ізюмської міської ради та виконавчого комітету Ізюмської міської ради" та інших нормативних документів; ненарахуванні та невиплаті, одночасно з нарахуванням та виплатою компенсації за невикористані відпустки, матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у відповідності до рішень Ізюмської міської ради Харківської області, на виконання рішення Апеляційного суду Харківської області від 21 серпня 2013 року та  Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду"; недонарахуванні та невиплаті заробітної плати, навіть після встановлення факту недоплати заробітної плати, яка належала до виплати у день звільнення, Північно-Східним офісом Держаудитслужби, під час проведення державного фінансового аудиту;

- стягнути з виконкому Ізюмської міськради  належні йому на день звільнення 17 листопада 2015 року та невиплачені до цього часу наступні суми заробітної плати: надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи, за фактично відпрацьований час у вересні 2015 року у сумі: 328,22 грн; надбавку за роботу з таємними документами, за фактично відпрацьований час у вересні 2015 року, у сумі:  54,42 грн; премію за фактично відпрацьований час у вересні 2015 року, у сумі: 90,71 грн.; частину невиплаченої матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015 рік, у сумі: 4638,61 грн; частину невиплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення за 2015 рік, у сумі: 4638,61 грн; компенсацію втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків виплати та невиплатою до цього часу заробітної плати, яка належала до виплати у вересні 2015 року в сумі: 3155,59 грн (підлягає уточненню на час прийняття судового рішення); матеріальну допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014 роки загальною сумою: 77 347,21 грн; заробітну плату, факт недонарахування якої встановлено під час проведення державного фінансового аудиту виконання бюджету міста Ізюм фахівцями Північно-східного офісу Держаудитслужби (аудиторський звіт від 24 листопада 2017 року №08-13/10), у сумі: 68 401,53 грн (середній заробіток за вимушений прогул в сумі: 57 946,99 грн., відпускні в сумі: 1 675,95 грн., компенсація за невикористані відпустки в сумі: 8 778,59 грн.);

- стягнути з виконкому Ізюмської міськради на його користь середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 25 липня 2016 року до 20 серпня 2018  року у сумі: 880 608,06 грн (підлягає уточненню на час прийняття судового рішення;

- стягнути з виконкому Ізюмської міськради на його користь компенсацію за нанесену моральну шкоду у сумі: 5 000,00 грн;

- зобов`язати виконком Ізюмської міськради, у встановлений судом термін, подати звіт про виконання прийнятого судового рішення.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду від 10 жовтня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково:

- визнано протиправними дії виконкому Ізюмської міськради, які полягають в затримці проведення, в день звільнення ОСОБА_1 17 листопада 2015 року з виборної посади першого заступника міського голови з питань управління житлово-комунального господарства в зв`язку із закінченням строку повноважень, розрахунку в повному обсязі, в тому числі у ненарахуванні та невиплаті: надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи, надбавки за роботу з таємними документами та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015 рік і матеріальної допомоги для оздоровлення за 2015 рік;

- стягнуто з виконкому Ізюмської міськради належні ОСОБА_1 , на день звільнення 17 листопада 2015 року та невиплачені до цього часу наступні суми заробітної плати (без урахування сум податків та зборів): 

1) надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи, за фактично відпрацьований час у вересні 2015 року у сумі: 225,06 грн;
2) надбавку за роботу з таємними документами, за фактично відпрацьований| час у вересні 2015 року, у сумі: 54,42 грн;
3) частину невиплаченої матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015 рік, у сумі: 4638,61 грн;
4) частину невиплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення за 2015 рік, у сумі: 4638,61 грн.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10 жовтня 2020 року скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 25 липня 2016 року до 20 серпня 2018 року в сумі: 880 608,06 грн.

Ухвалено постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині задовольнено частково.

Зобов`язано Виконавчий комітет Ізюмської міської ради нарахувати та сплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, відповідно до постанови Кабінету Міністрів від 8 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку  обчислення середньої заробітної плати» за період з 6 вересня 2016 року до 11 листопада 2020 року з урахуванням надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи, надбавки за роботу з таємними документами.

Змінено абзац третій резолютивної частини рішення Ізюмського міськрайонного суду від 10 жовтня 2018 року:  "без урахування сум податків та зборів" та зазначено: "без вирахування сум податків і зборів".

В іншій частині рішення Ізюмського міськрайонного суду від 10 жовтня 2018 року залишено без змін.

Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, Виконавчий комітет Ізюмської міської ради Харківської області звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її засобами поштового зв`язку 22 грудня 2020 року.

У своїй касаційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10 жовтня 2018 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року у справі №623/2864/16-а і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд вважає за потрібне повернути її скаржнику з наступних підстав.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 351 цього Кодексу.

Згідно з пунктом четвертим частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку та відсутнє посилання на відповідний пункт вказаної статті. 

Зазначене свідчить, що скаржник формально підійшов до питання належного оформлення касаційної скарги, зокрема, в частині зазначення підстав касаційного оскарження судових рішень з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України.  Аргументи касаційної скарги зводяться до викладення обставин справи, цитування нормативно правових актів, зазначення, що судами першої та апеляційної інстанцій судові рішення прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, касаційну скаргу Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області належить повернути як таку, що не містить підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, для касаційного оскарження рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10 жовтня 2018 року та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року.

Окрім іншого, у касаційній скарзі скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження. Проте, оскільки Суд встановив, що касаційну скаргу належить повернути у зв`язку з тим, що у ній не викладені передбачені КАС України підстав для касаційного оскарження, клопотання про поновлення строку на таке оскарження Суд не вирішує.

На підставі наведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10 жовтня 2018 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року у справі №623/2864/16-а за позовом  ОСОБА_1 до  Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області про  оскарження неправомірних дій суб`єкта владних повноважень, порушення законодавства про оплату повернути особі, яка її подала.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

………………………….

Н.М.       Мартинюк,
Суддя      Верховного Суду