ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/15877/20                                                Головуючий суддя І інстанції Латка І. П.
Провадження № 22-ц/818/2158/21                                Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають з сімейних відносин про розірвання шлюбу

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 березня 2021 року                                                                м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                Яцини В.Б.,
суддів колегії                Бурлака І.В., Хорошевського О.М., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2020 року, постановлену у складі судді Латки І.П., по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,
В С Т А Н О В И В :
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2020 року матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів передано за підсудністю до Трускавецького міського суду Львівської області.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначену ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду.
В обґрунтування скарги зазначено, що оскаржена ухвала не відповідає вимогам ст. 260 ЦПК України, що є підставою для її скасування.
Вказала, що судом помилково встановлені мотиви, з яких суд дійшов висновку, а також відсутнє посилання на закон якими регулюється право особи перебувати на території певної територіальної одиниці яким керувався суд, що в свою чергу призвели до невірного висновку щодо передачі справи за підсудністю до іншого суду.
Послалась на те, що в позовній заяві вона зазначила адресу свого проживання, а саме: АДРЕСА_1 . На підтвердження вказаної позиції вона до позовної заяви додала витяг з договору оренди житла.
Зазначила, що від часу переїзду до міста Харкова вона влаштувалась на роботу, а діти були влаштовані до навчального закладу (школи), що розташована в м. Харкові, окрім того, її особисте майно перебуває за вказаною в позовній заяві адресою, тому вона проживає на території Шевченківського району м. Харкова, що в свою чергу перебуває під юрисдикцією Дзержинського районного суду м. Харкова, а тому позовна заява про розірвання шлюбу та стягнення аліментів була подано із застосуванням альтернативної підсудності за місцем її фактичного знаходження, проте судом з незрозумілих причин вирішено, що договір оренди квартири нічого не підтверджує.
Відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи не надійшло, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України.
Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 2 ст. 369 ЦПК України, з огляду на те, що позивачем подано апеляційну скаргу на ухвалу про передачу справи на розгляд іншого суду, оскарження якої передбачено п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, без повідомленням учасників справи. 
Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 та стягнення аліментів.
Відповідно до відповіді Відділу державної реєстрації Трускавецької міської ради Львівської області від 27 листопада 2020 року за № 09-08/295, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Разом з тим, позивачка в позовній заяві посилається на застосування правил альтернативної підсудності, передбаченими частиною 1 статті 28 ЦПК України, відповідно до якої позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.
Однак, суд позбавлений можливості застосувати правила альтернативної підсудності та прийняти справу до свого провадження, оскільки позовна заява не містить доказів того, що позивачка ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання чи перебування на території Шевченківського району міста Харкова.
Передаючи справу на розгляд іншого суду, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що з отриманих за запитом суду в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області від 08 грудня 2020 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 .
Доданий до позовної заяви витяг з договору оренди квартири від 08 листопада 2020 року не є тим документом, який підтверджує факт реєстрації місця проживання чи перебування особи за вказаною адресою у встановленому законом порядку.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками.
За правилом п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Нормами частин 1 та 2 статті 28 ЦПК України передбачено, що позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.
Позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.
У статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Згідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року за № 1382-IV наведено визначення термінів, які застосовуються у Законі, зокрема:
свобода пересування – право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом;
вільний вибір місця проживання чи перебування – право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати;
місце перебування – адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік;
місце проживання – житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини;
довідка про реєстрацію місця проживання – документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи.
За правилом ч. 10 ст. 6 згаданого Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
Відповідно до ч. 3 Розділу Загальні положення Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року за № 207 реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі – орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.
Позивачем не було надано суду доказів, що вона та її діти у встановленому законом порядку зареєстрували своє місце проживання або перебування на території Шевченківського району міста Харкова.
Витяг із договору оренди за своєю правовою суттю не є однозначним доказом мешкання особи за певною адресою, а також не може підміняти собою довідку про реєстрацію місця проживання у контексті вирішення питання щодо наявності підстав для розгляду справи за правилами альтернативної підсудності.
Не надано доказів і перебування дітей учасників справи на утриманні матері.
За недоведеності вказаних обставин вірним та належним чином обґрунтованим є висновок районного суду про непідсудність цієї справи Дзержинському районному суду м. Харкова, що відповідає принципу правової визначеності у застосуванні наведених норм щодо територіальної підсудності справи, який є елементом принципу верховенства права, ст. 10 ЦПК України.
Згідно із ч. 1 ст. 260 ЦПК України ухвала, що викладається окремим документом, складається з: 1) вступної частини із зазначенням: а) дати і місця її постановлення; б) найменування суду, прізвища та ініціалів судді (суддів); в) імен (найменувань) учасників справи; 2) описової частини із зазначенням суті клопотання та імені (найменування) особи, яка його заявила, чи іншого питання, що вирішується ухвалою; 3) мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу; 4) резолютивної частини із зазначенням: а) висновків суду; б) строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що оскаржена ухвала не відповідає вимогам вказаної норми права, оскільки з тексту ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2020 року вбачається, що вона відповідає змісту ч. 1 ст. 260 ЦПК України.
Наведе свідчить, що доводи скарги не доведені та висновків суду не спростовують, а судом першої інстанції постановлено ухвалу із дотриманням вимог закону.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції на підставі ч. 1 ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржувану ухвалу – без змін.
Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2020 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст судового рішення виготовлений 01 березня 2021 року.

Головуючий                                                        В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                        І.В. Бурлака.

                                                                       О.М. Хорошевський.