Ухвала
Іменем України
 
02 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 129/1083/13
провадження № 61-1297ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 03 березня 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 30 грудня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Гайсинського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Головатюка Сергія Григоровича та державного виконавця Гайсинського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Боровика Олександра Сергійовича,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою на бездіяльність начальника Гайсинського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (далі - ВДВС Гайсинського РУЮ) Головатюка С. Г. та державного виконавця ВДВС Гайсинського РУЮ Боровика О. С. 
Скарга мотивована тим, що на підставі рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 14 серпня 2013 року про стягнення на його користь заборгованості з ОСОБА_2 за договором позики в розмірі 74 607,84 грн був виданий виконавчий лист від 24 жовтня 2013 року № 2-129/286/2013. 
У листопаді 2013 року ВДВС Гайсинського РУЮ було відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного виконавчого листа. На час звернення до суду зі скаргою рішення суду не виконане, хоча ОСОБА_2 має можливість для його виконання, оскільки в його власності перебувають земельні ділянки, гаражі, будинки та квартири. Можливість виконання рішення суду ОСОБА_2 підтверджується заявою останнього про вчинення крадіжки майна з його гаража на суму 18 000,00 - 20 000,00 грн, за якою розпочате кримінальне провадження. Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 29 вересня 2014 року ОСОБА_2 був оголошений в розшук і його місце знаходження невідоме, однак останній продовжує затверджувати статути і рішення засновників приватного підприємства «Едельвейс», як його засновник. Зазначав, що рішення суду не виконується, ВДВС Гайсинського РУЮ не направляє подання до правоохоронних органів про невиконання рішення суду, не видає копії квитанцій про перерахунок коштів на його рахунок за виконавчим листом від 24 жовтня 2013 року № 2-129/286/2013.
Посилаючись на те, що ВДВС Гайсинського РУЮ не виконує вимоги його заяв про надіслання копій квитанцій та не направляє подання до правоохоронних органів про невиконання рішення суду, не надає відповіді на його заяви, не повідомляє його про прийняте рішення за його заявою про накладення арешту на майно ОСОБА_2 , ОСОБА_1 просив суд визнати незаконною бездіяльність начальника ВДВС Гайсинського РУЮ Головотюка С. Г. та державного виконавця ВДВС Гайсинського РУЮ Боровика О. С. щодо виконання вказаного рішення суду, зобов`язати ВДВС Гайсинського РУЮ направити подання до правоохоронних органів щодо невиконання рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 14 серпня 2013 року та надіслати копії квитанцій за заявою від 04 грудня 2020 року.
Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 03 березня 2020 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 30 грудня 2020 року ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 03 березня 2020 року залишено без змін.
У касаційній скарзі, яка надійшла до Верховного Суду у січні 2021 року,  ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 03 березня 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 30 грудня 2020 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Судами встановлено, що на виконанні у ВДВС Гайсинського РУЮ перебуває виконавчий лист від 24 жовтня 2013 року № 2-129/286/2013, виданий на виконання рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 14 серпня 2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики в розмірі 74 607,84 грн.
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ВДВС Гайсинського РУЮ із заявою про отримання інформації щодо виконавчого провадження.
Згідно з відповіддю начальника ВДВС Гайсинського РУЮ Головатюк С. Г. на вищезазначену заяву 17 вересня 2014 року з пенсії боржника ОСОБА_2 відраховуються кошти в розмірі 20 % щомісячно для виконання виконавчого листа від 24 жовтня 2013 року № 2/129/286/2013 року, виданого Гайсинським районним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_2 на його користь грошей у сумі 74 607,84 грн; вказані кошти йому перераховуються на особистий рахунок у публічному акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк», куди він може звернутися для видачі роздруківки про надходження коштів на його рахунок, при цьому у відділі немає технічної можливості надати йому копії всіх платіжних доручень про перерахунок коштів; згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним виконавцем 27 грудня 2013 року накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_2 ; залишок боргу станом на 01 вересня 2019 року складає 41 282,02 грн.
Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, обґрунтовано виходив з того, що зобов`язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 відповідно до виконавчого листа від 24 жовтня 2013 року № 2/129/286/2013 року виконуються, бездіяльність державного виконавця ВДВС Гайсинського РУЮ, яка полягає у ненаданні ОСОБА_1 відповідей на його заяви від 08 квітня, 01, 04 грудня 2019 року не встановлена.
Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
ОСОБА_1 оскаржує дії начальника ВДВС Гайсинського РУЮ Головотюка С. Г. та державного виконавця ВДВС Гайсинського РУЮ Боровика О. С., які полягають в ненаданні відповідей на його заяви, подані щодо виконання виконавчого провадження № 40748441, ненаправленні державним виконавцем подання до правоохоронних органів щодо невиконання рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 14 серпня 2013 року, ненакладенні арешту на майно боржника.
На підставі частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Заявник в своїй скарзі зазначав про те, що державний виконавець не надав відповідей на його заяви від 08 квітня, 01, 04 грудня 2019 року. Однак, судами встановлено, що ці заяви до матеріалів виконавчого провадження не долучались, клопотання про їх витребування ОСОБА_1 не заявляв, в зв`язку з чим у суду немає можливості дослідити їх зміст і відповідно встановити бездіяльність посадових осіб ВДВС Гайсинського РУЮ, що полягає у ненаданні відповідей на них.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що державним виконавцем вчиняються дії щодо виконання рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 14 серпня 2013 року. Так, постановою головного державного виконавця ВДВС Гайсинського РУЮ Присяжнюк Т. В. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 10 вересня 2020 року встановлено, що боржник ОСОБА_2 отримує пенсію, в зв`язку з чим постановлено здійснювати відрахування із доходів боржника у розмірі 20 % до виплати загальної суми боргу 41 282,02 грн.
Листом від 26 листопада 2020 року ВДВС Гайсинського РУЮ повідомив ОСОБА_1 про те, що на депозитному рахунку відділу знаходяться кошти в сумі 2 738,44 грн, стягнуті з пенсії боржника ОСОБА_2 та для їх перерахування заявнику необхідно направити свої банківські реквізити в форматі ІВАN.
У грудні 2020 року до ВДВС Гайсинського РУЮ надійшла заява ОСОБА_1 з банківськими реквізитами останнього для зарахування коштів з депозитного рахунку в рахунок виконання виконавчого провадження № 40748441.
Розпорядженнями державного виконавця ВДВС Гайсинського РУЮ Присяжнюк Т. В., затвердженими начальником ВДВС Гайсинського РУЮ від 14 та 18 грудня 2020 року, перераховано на рахунок ОСОБА_1 2 489,49 грн та 1 244,75 грн з депозитного рахунку ВДВС Гайсинського РУЮ.
Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що заявник належних та допустимих доказів бездіяльності начальника ВДВС Гайсинського РУЮ Головатюка С.Г. та державного виконавця ВДВС Гайсинського РУЮ Боровика О. С. не надав, а державним виконавцем вчинюються дії з виконання рішення суду, які не порушують прав та свобод ОСОБА_1 .
Зі змісту касаційної скарги, судових рішень, що оскаржуються, та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою, наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності, правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Підстави, передбачені статтею 411 ЦПК України, для скасування судових рішень, що оскаржені, у касаційній скарзі не зазначено.
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Гайсинського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Головатюка Сергія Григоровича та державного виконавця Гайсинського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Боровика Олександра Сергійовича, за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 03 березня 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 30 грудня 2020 року, відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                С. Ю. Мартєв
 
С. О. Карпенко 
 
І. М. Фаловська