Ухвала
Іменем України
1 березня 2021 року
м. Київ
справа № 639/1822/20
провадження № 51- 894 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                        ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу підозрюваного ОСОБА_4 на ухвалу судді Харківського апеляційного суду від 02 листопада 2020 року, якою відмовлено у відкритті апеляційного провадження за скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 березня 2020 року,
встановив:
У касаційній скарзі підозрюваний  ОСОБА_4  ставить питання про перегляд зазначеної ухвали судді апеляційного суду в касаційному порядку у зв`язку з порушеннями норм Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), просить скасувати ухвалу судді апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.  
Із матеріалів провадження за скаргою вбачається, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 березня 2020 року, на підставі положень ст.206 КПК, відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4 на незаконне тримання його під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» без відповідних правових підстав. 
Ухвалою судді Харківського  апеляційного суду від 02 листопада 2020 року, на підставі ч.4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_4  на зазначену ухвалу слідчого судді. 
Підозрюваного ОСОБА_4 не погодившись із рішеннями суду апеляційної інстанції, звернувся із вказаною скаргою, яку просить задовольнити. При цьому посилається на необґрунтованість і невмотивованість судового рішення з огляду на недотримання вимог статей 7, 409 КПК, ст. 129 Конституції України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Вважає, що суддею апеляційного суду порушено його інтереси та право на справедливий суд, що ухвала слідчого судді може бути переглянута в апеляційному порядку за його апеляційною скаргою, оскільки чинний КПК не містить чіткої норми на заборону оскарження ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на незаконне затримання. При цьому посилається на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 243/6674/17 та рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року № 3 рп/201.
Суд, перевіривши касаційну скаргу та надані до неї копії судових рішень, дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Положеннями ч. 1 ст. 206 КПК передбачено, що кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов?язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 206 КПК, якщо слідчий суддя отримує з будь - яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з - під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.
Слідчий суддя зобов?язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.
Як убачається з наданої ухвали слідчого судді від 30 березня 2020 року, суддя зазначив, що в матеріалах особової справи щодо ОСОБА_4 наявна ухвала Київського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2019 року, на підставі якої  ОСОБА_4 утримувався під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».
Згідно із положеннями ч.3 ст.392 КПК, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
У ст. 309 КПК визначено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування, до числа яких ухвала слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на незаконне тримання під вартою без відповідних правових підстав не відноситься. Оскарження таких рішень в апеляційному порядку також не передбаченоположеннями ст. 206 КПК.
Суддею апеляційної інстанції не встановлено наявність підстав для оскарження ухвали слідчого судді, передбачених  положеннями ст.309 КПК і у касаційній скарзі переконливих доводів про їх  наявність також не зазначено.
З урахуванням наведеного, суддя апеляційного суду обґрунтовано звернув увагу на те, що  зазначеними нормами чинного КПК передбачений вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. 
Питання про оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування чітко врегульовані вищезазначеними спеціальними нормами чинного КПК.
Суддя апеляційного суду розглянувши матеріали за апеляційною скаргою та врахувавши положення статей 304, 307, 309КПК, ч.2 ст.19 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, обґрунтованодійшов висновку про те, що зазначеними нормами чинного КПК не передбачено окреме оскарження в апеляційному порядку ухвал слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на незаконне тримання під вартою без відповідних правових підстав. 
У силу ч.4 ст.399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Отже, суддя апеляційного суду, встановивши, що ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає і, відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону. 
У зв`язку з чим, посилання у касаційній скарзі на  абзац 2 підпункту 3.2. рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року № 3 рп/201 (у справі за конституційним   зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положення п.8 ч.3 ст.129 Конституції України), у якому Конституційний Суд України дійшов висновку, що апеляційне оскарження судового рішення можливе в усіх випадках, крім тих, коли закон містить заборону на таке оскарження, в цілому не спростовують правильність висновків, наведених в оскаржуваній ухвалі судді апеляційного суду, оскільки положеннями ч.3 ст.309 КПК чітко передбачено, що скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження у суді. 
Висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 23 травня 2018 року в справі № 243/6674/17-к прийнято в інших правовідносинах, що стосуються застосування норм КПК, на підставі яких апеляційні суди зобов`язані відкривати апеляційне провадження за скаргами на ухвали слідчих суддів про надання дозволу на проведення позапланових перевірок, що не передбачено КПК.
Крім того, у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 травня 2019 року (№766/22242/17) зазначено правовий висновок щодо застосування норм права про те, що оскільки ухвала слідчого судді щодо скарги, поданої в порядку ст.206 КПК, у переліку, передбаченому ст. 309 КПК відсутня, звернення до суду з апеляційною скаргою на таке рішення є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження. 
За таких обставин, наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя і порушенням конституційних прав, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою підозрюваного ОСОБА_4 на ухвалу судді Харківського апеляційного суду від 02 листопада 2020 року, якою відмовлено у відкритті апеляційного провадження за скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 березня 2020 року, відмовити. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді :
 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                         ОСОБА_3