ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/4928/20  Номер провадження 33/814/121/21	Головуючий у 1-й інстанції Калько О. С.  Доповідач ап. інст. Рябішин А. О.	

ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2021 року 	м. Полтава	

               Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Рябішин А.О., з секретарем Журою Н.Л., за участі особи , що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суду м. Полтави від 30 листопада 2020 року щодо 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Котельва, Полтавської області, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер не встановлено, працюючого водієм ТОВ «ТК Експрес-Лайн»,
про притягнення до адміністративної відповідальності , передбаченої ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

в с т а н о в и в:

               Зміст оскарженого судового рішення та встановлені суддею суду першої інстанції обставини

Постановою судді Київського районного суду м. Полтави від 30 листопада 2020 року ОСОБА_1 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 44-3 КУпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 грн. на користь держави.
Стягнуто з   ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420 грн.40 коп.
Згідно з постановою суду , 15.10.2020 о 08 год. 51 хв. ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом РУТА 25 д.н.з. НОМЕР_1 та здійснюючи регулярні пасажирські перевезення на міському маршруті №51 «Південний вокзал- Автовокзал» на вул. М.Бірюзова,35 в м. Полтава перевозив 40 (сорок) пасажирів при визначеній характеристики та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 кількість місць для сидіння - 20 (двадцять) разом із місцем водія, чим порушив вимоги п.п. 2 п. 11 Постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», п.4 Тимчасових рекомендацій щодо організації протиепідемічних заходів при наданні послуг з перевезення пасажирів на період карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) затверджених  постановою   Головного державного санітарного лікаря України  МОЗ № 23 від 21.05.2020  та  скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи , яка її подала

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову щодо нього скасувати , а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення , передбаченого ст. 44-3 КУпАП , а в разі можливості - звільнити від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням. 
Апеляційні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим , що він є найманим працівником TOB «ТОВ «БАС Експрес» та не є суб`єктом господарювання, в розумінні положень ГК України, а тому в даному випадку не може бути притягнутим до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП. Керівництвом ТОВ «ТОВ «БАС Експрес» видано НАКАЗ від 22.07.2020 роком , яким зобов`язано перевезення медичних працівників на всіх без виключення транспортних засобах ТОВ «Бас Експрес» за наявності відповідних посвідчень, незалежно від кількості сидячих місць в транспортних засобах».
Окрім того , з відео , наданого в судове засідання , чітко не зрозуміла кількість осіб , що перебувала в транспортному засобі , а в протоколі не розкрито об`єктивну сторону самого адміністративного правопорушення. Будь-яким рішенням Полтавської міської ради як органом місцевої влади на місцях обмеження станом на 04.11.2020 - доведені до населення не були. 
Також апелянт зазначає , що згідно з рішенням Конституційного Суду , обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим тільки Законом, а карантинні обмеження встановленні постановою.
Крім того зазначає , що стягнення є не співмірним з наслідками і шкодою , а тому вважає , що є можливим застосування ст. 22 КУпАП. Судом не враховано , що він вперше притягується до адміністративної відповідальності , позитивно характеризується , визнав вину через юридичну необізнаність.
Одночасно апелянт просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови , посилаючись на те , що в судовому засіданні присутнім не був та подав апеляційну скаргу протягом строку , визначеного законом з моменту отримання копії судового рішення. 

Позиція апелянта в судовому засіданні апеляційного суду
В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з наведених в ній підстав.

Мотиви суду

Заслухавши особу , яка притягається до адміністративної відповідальності , вивчивши матеріали провадження , перевіривши доводи апеляційної скарги , апеляційний суд доходить до таких висновків.
Оскільки апеляційна скарга на постанову суду від 30 листопада 2020 року подана 11 грудня 2020 року , тобто протягом визначених ст. 294 КУпАП десяти днів , строк подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 не пропущений.
Згідно з положеннями ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Вказані вимоги закону суддею місцевого суду були виконані в повному обсязі.
Диспозиція ст. 44-3 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Так, норма ст. 44-3 КУпАП носить бланкетний характер, оскільки у наведеній диспозиції відсилає до закону та інших актів законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, що регулюють та встановлюють певні санітарно-гігієнічні, санітарно-протиепідемічні правила і норми, тому в протоколі про адміністративне правопорушення має зазначатися відповідна норма спеціального закону, законодавчого акту, який регламентує діяльність у вказаній сфері.
Зі змісту постанови вбачається, що висновки судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП ґрунтуються на сукупності досліджених суддею доказів. 
Зокрема, такі висновки ґрунтуються на даних , які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення від 15.10.2020 (а.с.1); додатках до протоколу (а.с.2-9); відеозаписі нагрудної камери поліцейського. 
Не заслуговують на увагу заперечення апелянта про те, що він не є суб`єктом господарювання, оскільки ані ст. 44-3 КУпАП, ані п.п. 2 п. 11 Постанови не містять вказівку про те, що суб`єктом вчинення адміністративного правопорушення та закріплені на законодавчому рівні обмеження та заборони стосуються виключно суб`єкта господарювання.
Той факт, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та особисто здійснював перевезення пасажирів у кількості, яка перевищує установлену межу, хоча він міг і повинен був контролювати кількість пасажирів, свідчить про порушення ним встановлених правил щодо карантину людей та запроваджених посилених протиепідемічних заходів.
Посилання апелянта на те , що рішенням Полтавської міської ради як органом місцевого самоврядування на місцях обмеження доведенні не були , а згідно з наказом його керівника він зобов`язаний перевозити медичних працівників , не спростовують висновків суду першої інстанції , оскільки Постанова №641 Кабінету міністрів України діє на території всієї України , була офіційно опублікована на усіх офіційних сайтах та її незнання не звільняє від відповідальності. Крім того , Постанова Кабінету міністрів України є вищим юридичним актом ніж наказ керівника підприємства , а тому його зміст не повинен суперечити змісту цієї постанови. 
Заперечення ОСОБА_1 щодо відсутністю доказів кількості осіб , які перебували в транспортному засобі , спростовуються матеріалами справи , оскільки з відеозапису вбачається , що транспортний засіб був переповнений великою кількістю пасажирів , що стояли. 
До того ж і сам ОСОБА_1 в апеляційному суді фактично не заперечував , що кількість пасажирів вдвічі перевищувала норму перевезення.
Не впливає на правильність висновків суду першої інстанції посилання апелянта на рішення Конституційного Суду України щодо визнання неконституційними карантинних обмежень , оскільки Постанова Кабінету міністрів України від 22 липня 2020 року за № 641 не перевірялася цим Судом на предмет відповідності Конституції України.
З огляду на викладене , доводи апеляції щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення , передбаченого ст.44 - 3 КУпАП не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду.
Вирішуючи питання щодо можливості звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності , апеляційний суд виходить з такого.
Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Диспозиція ст. 44-3 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами
Підпунктом 2 пункту 11 Постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 року №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних хвороб на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» зазначено, що перевезення пасажирів дозволено в межах кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, а також дотримання відповідних санітарних та протиепідемічних заходів в міському електричному (трамвай, тролейбус) та автомобільному транспортному засобі, що здійснює регулярні пасажирські перевезення на міських маршрутах.
Звільнення від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП є правом, а не обов`язком суду і застосовується лише в сукупності усіх з`ясованих фактів, що дозволяють вирішити питання про доцільність звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.
Враховуючи те, що об`єктом вказаного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, є суспільні відносини у сфері охорони здоров`я населення, а об`єктивна сторона виражається в ухиленні (порушенні) особи від правил, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішеннями органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, такі дії завдають шкоди як державним (суспільним) інтересам, так і інтересам громадян.
Таким чином, враховуючи всі обставини справи, характер вчиненого правопорушення, беручи до уваги суспільну небезпеку вказаних дій у період карантину в країні, вид та розмір стягнення, яке законодавцем передбачено за вказані дії, апеляційний суд вважає, що у даному випадку відсутні підстави для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП.
Також апеляційний суд враховує, що невиконання останнім вимог закону, ставило під загрозу життя та здоров`я усіх осіб, які перебували на час виявлення правопорушення у салоні автобусу.
Апеляційний суд наголошує, що не виконавши встановленні Кабінетом Міністрів України карантинні обмеження, ОСОБА_1 свідомо поставив під загрозу життя та здоров`я інших людей, а контролювати кількість пасажирів, які знадяться в салоні автобусу (маршрутного таксі), забезпечення безпеки їх життю та здоров`ю є безпосереднім обов`язком водія транспортного засобу, який здійснює пасажирське перевезення.
Під час апеляційного перегляду встановлено, що суддею суду першої інстанції повно з`ясовані визначені ст.280 КУпАП обставини справи, які мають істотне значення для правильного її вирішення. До того ж під час апеляційного перегляду, було досліджено всі обставини, які на думку апелянта, могли вплинути на законність судового рішення. 
Таким чином, вважаю, що суддя правильно встановив фактичні обставини справи та належним чином обґрунтувавши своє рішення правильно кваліфікував дії правопорушника за ст. 44-3 КУпАП й наклав на нього визначене цим Кодексом адміністративне стягнення.
Підстав для зменшення стягнення немає , оскільки воно призначено в мінімальному розмірі , передбаченому санкцією статті. 
Практика апеляційних суддів , на яку посилається апелянт , жодного преюдиційного значення для суду тієї ж інстанції не має , а тому на висновки суду першої інстанції не впливають.
З огляду на вище викладене, а також на те, що під час апеляційного перегляду не виявлено істотних порушень закону ні під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, ні під час розгляду справи в суді першої інстанції вважаю, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування постанови судді.
Керуючись ст. 294 КУпАП суддя апеляційного суду, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Київського районного суду м. Полтави від 30 листопада 2020 року щодо нього - без змін;

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя А.О.Рябішин