ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року 
м. Київ
Справа №  873/70/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Ткаченко Н. Г. - головуючого, Жукова С. В., Огородніка К. М.,

за участю секретаря судового засідання Громак В. О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватної агропромислової фірми "Воля"
на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021
у справі № 873/70/20
за заявою Приватного акціонерного товариства "Лебединський насіннєвий завод" про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при Корпорації "Радник" від 09.06.2020
у третейській справі № 06/17-2020
за позовом Приватного акціонерного товариства "Лебединський насіннєвий завод"
до Приватної агропромислової фірми "Воля"
про  стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

В червні 2020 року ПрАТ "Лебединський насіннєвий завод" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із заявою про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при Корпорації "Радник" від 09.06.2020 у третейській справі №06/17-2020.

Заява ПрАТ "Лебединський насіннєвий завод" мотивована тим, що ПАФ "Воля" добровільно не виконує вказане рішення третейського суду, відповідно до якого з ПАФ "Воля" на користь ПрАТ "Лебединський насіннєвий завод" стягнуто                                4 135 809,30 грн за договором поставки та третейський збір в розмірі 22 179,04 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 у справі №873/70/20 (суддя Попікова О. В.) заяву ПрАТ "Лебединський насіннєвий завод" про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду задоволено.

Задовольняючи заяву ПрАТ "Лебединський насіннєвий завод", Північний апеляційний господарський суд, розглядаючи справу як суд першої інстанції, виходив із відсутності визначених ст. 355 ГПК України підстав для відмови у видачі наказу на примусове виконання рішення третейського суду.

ПАФ "Воля" звернулась до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 у справі №873/70/20 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ПрАТ "Лебединський насіннєвий завод" про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ПАФ "Воля" зазначає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованих висновків про відсутність підстав для відмови ПрАТ "Лебединський насіннєвий завод" у задоволенні заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при Корпорації «Радник» у третейській справі №06/17-2020 не врахувавши, що рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, оскільки в п. 10.3 цього договору сторони погодили, що якщо жодна із сторін не заявить вимогу про передачу спору по цьому договору на вирішення до згаданого вище третейського суду, умови третейської угоди не застосовуються і спір підлягає вирішенню в господарських судах України. Разом з тим, ні позивач, ні відповідач до подання позову до Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при Корпорації «Радник» не заявляли вимогу про передачу спору по цьому договору на вирішення третейського суду.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду апеляційної скарги ПАФ "Воля" у справі № 873/70/20 визначено склад колегії суддів: Ткаченко Н. Г. - головуючий (доповідач), Жуков С. В., Огороднік К. М., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 28.01.2021.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 873/70/20 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою  ПАФ "Воля" та призначено розгляд справи на 14.02.2021 на 14 год. 30 хв.

Представники учасників справи в судове засідання не з`явились,  про  дату, час та місце розгляду справи учасники справи були повідомлені належним чином.

Разом з тим 15.02.2021 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшло клопотання заявника апеляційної скарги про розгляд справи без участі його представника.

Заслухавши доповідь судді Ткаченко Н. Г., перевіривши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 55 Закону України «Про третейські суди» визначено, що рішення третейського суду виконуються зобов`язаною стороною добровільно, в порядку та строки, що встановлені в рішенні. Якщо в рішенні строк його виконання не встановлений, рішення підлягає негайному виконанню.

За змістом ч. 1 ст. 56 Закону України «Про третейські суди» заява про видачу виконавчого документа може бути подана до компетентного суду протягом трьох років з дня прийняття рішення третейським судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 354 ГПК України при розгляді справи в судовому засіданні господарський суд встановлює наявність чи відсутність підстав для відмови у видачі наказу на примусове виконання рішення третейського суду, передбачених статтею 355 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 355 ГПК України суд відмовляє у видачі наказу на примусове виконання рішення третейського суду, якщо: 1) на день ухвалення рішення за заявою про видачу наказу рішення третейського суду скасовано судом; 2) справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 3) пропущено встановлений строк для звернення за видачею наказу, а причини його пропуску не визнані господарським судом поважними; 4) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 5) третейська угода визнана недійсною; 6) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 7) рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів, не передбачені законом; 8) постійно діючий третейський суд не надав на вимогу господарського суду відповідну справу; 9) третейський суд вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

Норма аналогічного змісту визначена і в ч. 6 ст. 56 Закону України «Про третейські суди».

Отже, при розгляді заяви про видачу виконавчого документа господарський суд не здійснює оцінки законності і обґрунтованості рішення третейського суду в цілому, а лише встановлює відсутність або наявність підстав для відмови у задоволенні заяви про видачу виконавчого документа.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням рішення Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при Корпорації "Радник" від 09.06.2020 у третейській справі № 06/17-2020 з ПАФ "Воля" на користь ПрАТ "Лебединський насіннєвий завод" стягнуто 4   135 809,30 грн, з яких:                             2   931 658,45 грн - заборгованість за товар отриманий по договору; 544 171,59 грн - пеня за порушення строків виконання грошових зобов`язань та 659 979,26 грн - проценти річних, а також стягнуто третейський збір в розмірі 22 179,04 грн.

Задовольняючи заяву ПрАТ "Лебединський насіннєвий завод" про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду, Північний апеляційний господарський суд виходив з того, що: на день розгляду заяви про видачу наказу на примусове виконання рішення Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при Корпорації "Радник" від 09.06.2020 у третейській справі № 06/17-2020 судом не скасовано; справа, у якій прийнято рішення третейського суду, підвідомча третейському суду відповідно до закону; при зверненні до суду із заявою про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення у вищевказаній третейській справі ПрАТ "Лебединський насіннєвий завод" не пропущено; рішення третейського суду прийнято у спорі, передбаченому третейською угодою, та цим рішенням не вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди; третейська угода не визнана недійсною; склад третейського суду, яким прийнято рішення, відповідав вимогам закону; рішення третейського суду не містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів, не передбачені законом; матеріали третейської справа №06/17-2020 були надіслані на відповідну вимогу до Північного апеляційного господарського суду; третейський суд не вирішував питання про права і обов`язки осіб, які не брали участь у справі.

Разом з тим ПАФ "Воля" вважає, що справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не була підвідомча третейському суду.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20.07.2006 в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

В п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про третейські суди» визначено, що третейська угода - це угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом.

Відповідно до ч. ч. 1, 4- 6 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору.

В п. 2 ч. 4 ст. 353 ГПК України визначено, що оригінал третейської угоди або належним чином завірена її копія додається до заяви про видачу наказу на примусове виконання рішення третейського суду.

Як вбачається із матеріалів справи № 873/70/20 та третейської справи № 06/17-2020, а також встановлено судом першої інстанції, рішення Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при Корпорації "Радник" від 09.06.2020 у третейській справі № 06/17-2020 мотивоване нелажним виконанням ПАФ «Воля» взятих на себе зобов`язань за укладеним із ПрАТ «Лебединський насіннєвий завод» договором поставки від 17.09.2018 №Д-ВА-19-00006.

Пунктами 10.2 та 10.3 договору поставки від 17.09.2018 №Д-ВА-19-00006 передбачено, що на вимогу будь-якої зі сторін, спір по даному договору може бути переданий на вирішення до Черкаського обласного постійнодіючого третейського суду при Корпорації "Радник". Сторони погодили, що норми даного пункту договору є третейською угодою у вигляді третейського застереження, і погоджують передачу будь-якого спору, що може виникнути по даному договору або в зв`язку з ним, на розгляд третейського суду за бажанням будь-якої зі сторін. Сторони погоджуються з тим, що в процесі розгляду і вирішення спору буде застосовуватись Регламент Черкаського обласного постійнодіючого третейського суду при корпорації "Радник", а розгляд спорів буде здійснюватися одноособово суддею Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при корпорації "Радник" Стадником Павлом Вікторовичем, а за відсутності можливості розгляду спору зазначеним суддею - будь-яким суддею Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при корпорації "Радник" призначеним його головою. Якщо жодна із сторін не заявить вимогу про передачу спору на розгляд у третейському суді, умови третейської угоди не застосовуються і спір підлягає вирішенню в господарських судах України.

Із вищезазначених умов договору вбачається, що сторони договору поставки від 17.09.2018 №Д-ВА-19-00006 уклали третейську угоду у вигляді третейського застереження в договорі.

При цьому, безпідставними є доводи апеляційної скарги ПАФ "Воля", що зверненню сторони до третейського суду має передувати заявлення вимоги про передачу спору по цьому договору на вирішення третейського суду, оскільки саме звернення до Черкаського обласного постійно діючого третейського суду і є вираженням такого наміру.

Отже, справа, у якій прийнято рішення третейського суду, була підвідомча Черкаському обласному постійному діючому третейському суду при корпорації "Радник" відповідно до закону.

Відтак встановивши, що справа, у якій прийнято рішення третейського суду, була підвідомча третейському суду, а також відсутність інших визначених ст. 355 ГПК України підстав для відмови у видачі наказу на примусове виконання рішення третейського суду, Північний апеляційний господарський суд дійшов правомірного висновку про задоволення відповідної заяви ПрАТ «Лебединський насіннєвий завод».

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, з урахуванням викладеного, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що ухвала Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2020 у справі №873/70/20 прийнята відповідно до фактичних обставин, з дотриманням норм чинного законодавства і підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Оскільки суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає і підстав для скасування оскаржуваного судового рішення не вбачається, судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 253, 269, 270, 275, 281-284 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватної агропромислової фірми "Воля" - залишити без задоволення.

Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 у справі №873/70/20 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий, суддя                                                                      Ткаченко Н. Г. 

Судді                                                                                          Жуков С. В.

                                                                                          Огороднік К. М.