УХВАЛА

16 лютого 2021 року 
Київ
справа №9901/31/21
адміністративне провадження №П/9901/31/21
Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Желтобрюх І.Л., перевіривши матеріали позовної цивільно - кримінальної заяви ОСОБА_1 до Держави України в особі Верховної Ради України про відкриття кримінального провадження та вчинення слідчих дій, визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в :
11 лютого 2021 року до Касаційного адміністративного суд у складі Верховного Суду як до суду першої інстанції надійшла позовна цивільно - кримінальна заява ОСОБА_1 до Верховної Ради України, в якій позивач просить:
- відкрити кримінальне провадження та провести в судовому порядку слідчі дії з установлення винних осіб, на підставі повідомлення позивачем про загальнонаціональний злочин, вчинений групою осіб, передбачений статтями 1, 2, 11, 24, 26, 27, 28, 32, 33, 67, 109, 120, 175, 182, 185, 190, 364, 366, 367, 382 Кримінального кодексу України;
- визнати протиправною бездіяльність Держави України в особі Верховної Ради України щодо нездійснення перерахунку ОСОБА_1 основної, довічної, страхової-ядерної пенсії, призначеної йому з 04.03.1991 року - дня встановлення радіологічної інвалідності за курсом долара США 1986 року, встановленого Держбанком СРСР;
- визнати протиправними дії Держави України в особі Верховної Ради України щодо позбавлення ОСОБА_1 гарантій на виплату додаткової страхової-ядерної пенсії.
- зобов`язати Державу Україну в особі Верховної Ради України здійснити перерахунок основної та додаткової, довічної, страхової-ядерної пенсії, призначеної ОСОБА_1 з 04.03.1991 року - дня встановлення радіологічної інвалідності, за курсом долара США 1986 року, встановленого Держбанком СРСР;
- зобов`язати Державу Україну в особі Верховної Ради України відновити порушене страхове-ядерне право, визначене Законом України №796-12 від 28.02.1991. з дня його порушення та виплатити всі борги у строк до одного місяця;
- стягнути на користь позивача з Державного бюджету України моральну шкоду.
Вирішуючи питання щодо можливості відкриття провадження за вказаною позовною заявою, виходжу з наступного.
Статтею 1 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що КАС України визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.
Глава 2 КАС України регламентує правила віднесення справ до адміністративної юрисдикції. Дана глава КАС України також розмежовує предметну, інстанційну юрисдикцію та територіальну підсудність різних адміністративних судів.
Відповідно до положень частини першої статті 22 КАС України місцеві адміністративні суди (місцеві загальні суди як адміністративні суди та окружні адміністративні суди) вирішують адміністративні справи як суди першої інстанції, крім випадків, визначених частинами другою - четвертою цієї статті.
Згідно з частиною четвертою статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України.
Отже, законодавцем встановлено перелік суб`єктів владних повноважень, які можуть бути відповідачами у справах, що підсудні Верховному Суду як суду першої інстанції, а саме: Центральна виборча комісія, Верховна Рада України, Президент України, Вища ради правосуддя, Вища кваліфікаційна комісія суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів.
Зазначений перелік справ, які підсудні Верховному Суду як суду першої інстанції, є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.
Частиною першою статті 20 КАС України визначено перелік адміністративних справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним. Решта публічно-правових спорів підсудні Окружним адміністративним судам.
Першочергово даний позов 10 лютого 2021 року було здано до «Скриньки» загальної канцелярії Верховного Суду. В подальшому, з огляду на визначення позивачем як відповідача у справі Верховної Ради України, позовну заяву передано за належністю до Касаційного адміністративного суду, який є судом першої інстанції у справах такої категорії (позови до Верховної Ради України). 
Однак, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем у ній об`єднано вимоги як щодо оскарження дій та бездіяльності Верховної Ради України, так і вимоги щодо встановлення складу злочину та відкриття кримінального провадження.
Щодо вимог, заявлених позивачем до Верховної Ради України, виходжу з наступного.
Вичерпний перелік повноважень Верховної Ради України визначено Конституцією України, зокрема статтею 85.
У вказаній статті відсутня норма, що наділяє Верховну Раду України повноваженнями щодо здійснення перерахунку пенсійних виплат фізичній особі, вимогу про що ставить позивач у даному позові.
При цьому, у даному випадку недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин, натомість визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.
Отже, незважаючи на те, що відповідачем у справі визначено Верховну Раду України, виходячи з характеру правовідносин, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду не є судом, уповноваженим на розгляд такого спору. 
Щодо вимоги позивача про відкриття кримінального провадження та проведення в судовому порядку слідчих дій, варто зазначити наступне.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями є передбачені законом умови, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, як-то: суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка у законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення публічно-владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є виконання ним публічно-владних управлінських функцій саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.
Таким чином, вимога щодо встановлення складу злочину та відкриття кримінального провадження вимагає іншої юрисдикційної форми захисту від стверджувальних позивачем порушень прав чи інтересів. Спір у даній частині вимог виник із кримінально-процесуальних відносин і не має публічно-правового характеру, а має іншу правову природу і спеціальний порядок регулювання, а тому не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
За таких обставин ОСОБА_1 заявив вимоги, які не тільки не належать до юрисдикції адміністративних судів, а взагалі не підлягають судовому розгляду шляхом заявлення позову.
При цьому, КАС України не передбачає можливості розгляду Верховним Судом як судом першої інстанції справ, у яких об`єднано позовні вимоги, які належить розглядати за правилами різної юрисдикції.
Відповідно до частини першої статті 172 КАС України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
Згідно з частиною четвертою статті 172 КАС України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.
В свою чергу, частиною п`ятою статті 172 КАС України визначено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.
Згідно з частиною шостою статті 172 КАС України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства. Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку щодо неможливості об`єднання в одне провадження позовних вимог, які належить розглядати за правилами різної підсудності.
З урахуванням приписів вказаної норми КАС України, роз`єднання позовних вимог з їх подальшим розглядом адміністративним судом за таких обставин є неможливим, оскільки жодна з заявлених позовних вимог не підсудна Верховному Суду як суду першої інстанції.
Більш того, з огляду на зміст та юридичну природу обставин, описаних у позовній заяві, приходжу до висновку про те, що КАС України не передбачає можливості розгляду Верховним Судом як судом першої інстанції позовів, у яких об`єднано вимоги, що належить розглядати за правилами різної інстанційної юрисдикції.
Згідно з пунктом 6 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу). 
Як було зазначено вище, застосування статті 172 КАС України щодо роз`єднання позовних вимог, є неможливим. 
Отже, враховуючи, що позивач порушив правила об`єднання позовних вимог, вказаний позов в цілому не може бути прийнятий до розгляду Верховним Судом і підлягає поверненню особі, яка його подала.
Згідно з пунктом 6 частини четвертої статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу). В даному випадку підстави для застосування статті 172 КАС України відсутні.
За наведених обставин, позовна заява підлягає поверненню позивачу.
Керуючись статтями 20, 22, 169, 172, 248, 266 Кодексу адміністративного судочинства України,
у х в а л и в :
Позовну заяву ОСОБА_1 до Держави України в особі Верховної Ради України про відкриття кримінального провадження та вчинення слідчих дій, визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії з доданими до неї документами повернути позивачеві.
Повернення адміністративного позову не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її прийняття та набирає законної сили після її перегляду в апеляційному порядку або після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                                          І. Л. Желтобрюх