Постанова                                                   
іменем України
26 січня 2021 року
м. Київ
справа № 537/1916/18
провадження № 51-2682км20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого                                                           ОСОБА_1 ,
суддів                                                                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                           ОСОБА_4 ,
засудженого                                                           ОСОБА_5 ,
захисника                                                               ОСОБА_6 ,
прокурора                                                               ОСОБА_7 ,
розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_5 – ОСОБА_6 на вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 грудня 2019 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 2 березня 2020 року у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017170110001496 від 23 серпня 2017 року,  за обвинуваченням 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мусіївка Полтавської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, такого, що судимості не мав,
у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 4 грудня 2019 року ОСОБА_5 засуджено за частиною 1 статті 286 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 8500 грн, із позбавленням права керування транспортним засобом на строк 1 рік.
Згідно з вироком, ОСОБА_5 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, вчиненого за наступних обставин.
14 серпня 2017 року о 10:13 у світлий час доби, по сухому асфальтованому покриттю проїзної частини дороги вул. Першотравнева м. Кременчука Полтавської області, яка має по одній смузі руху в кожному напрямку, зі сторони перехрестя вулиць Першотравнева – Халаменюка – Леонова в напрямку перехрестя вулиць Першотравнева – Гагаріна, в межах своєї смуги руху рухався автомобіль марки «Opel», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_5 .
В цей же час, в попутному напрямку з водієм ОСОБА_5 , в колоні автомобілів – позаду, рухався автомобіль марки «Audi», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який, маючи намір виконати маневр обгону, виїхав на зустрічну смугу руху для обгону колони автомобілів, які рухалися з ним в попутному напрямку.
В подальшому на стадії зближення, в повздовжньому напрямку, вищевказаних автомобілів, водій автомобіля марки «Opel» ОСОБА_5 , наближаючись до заїзду на прилеглу територію, що розташована між будинками № 40 та № 44 по вул. Першотравневій, з метою виконання маневру повороту ліворуч, який полягав у перетині зустрічної смуги руху, увімкнув покажчик лівого повороту та почав виконувати вказаний маневр, чим порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України. 
ОСОБА_5 не переконався в безпечності виконуваного маневру, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення лівою передньою боковою частиною керованого ним автомобіля з передньою правою частиною автомобіля марки «Audi», після чого вже некерований автомобіль марки «Audi» виїхав за межі проїзної частини дороги, на ліве узбіччя, стосовно напрямку свого руху та наїхав на нерухому перешкоду у вигляді дерева. В свою чергу водій ОСОБА_8 , виконуючи маневр обгону в межах пішохідної зони визначеної дорожніми знаками 5.35.1 – 5.35.2 та горизонтальною дорожньою розміткою «зебра» 1.14.1, порушив вимоги п. 14.6 (в) ПДР.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки «Audi» ОСОБА_8 відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 744 від 31 серпня 2017 року отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості та легке тілесне ушкодження, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 2 березня 2020 року змінено вирок Крюківського районного суду м. Києва від 04 грудня 2019 року в частині призначеного покарання.
ОСОБА_5 вважається засудженим до покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доводів громадян, що складає 8500 грн, без позбавлення права керування транспортними засобами.
В іншій частині вирок місцевого суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ставить вимогу про скасування вказаних судових рішень та закриття кримінального провадження на підставі частини 1 статті 284 КПК. Посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Захисник вказує на те, що засуджений у відповідності до пунктів 1.4  ПДР мав право не дивитися  в дзеркало заднього виду, а мав розраховувати на те, що з цього боку небезпека для руху не виникне, оскільки він виконував маневр заїзду у двір безпосередньо після пішохідного переходу, де маневр обгону заборонено пунктом 14.6 ПДР. У зв`язку з цим, захисник вважає, що в діях засудженого відсутнє порушення пункту 10.1 ПДР, а отже такі дії не становлять об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статтею 286 КК. 
Захисник стверджує, що небезпечну, а потім і аварійну обстановку створив на дорозі саме потерпілий. При цьому, захисник вважає, що в дорожній події за участю кількох транспортних засобів необхідно з`ясовувати, хто з водіїв створив небезпечну дорожню обстановку і аварійну ситуацію, та чи не було причиною порушення ПДР одним з водіїв попереднє недодержання таких правил з боку іншого водія.
Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого та його захисника, які підтримали касаційну скаргу, доводи прокурора, яка не заперечувала щодо часткового задоволення касаційної скарги та скасування ухвали апеляційного суду, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах. 
Мотиви Суду
Згідно із частиною 1 статті 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до статті 370 КПК судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).
Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним. 
Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений статті 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 серпня 2019 року №13-31кс19 зазначила:
Диспозиція статті 286 КК сформульована законодавцем як бланкетна, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого цією статтею, потрібно проаналізувати ті нормативно-правові акти, які унормовують правила безпеки руху й експлуатації транспорту, насамперед ПДР, для з`ясування, які саме порушення цих правил були допущені особою, котра керувала транспортним засобом у момент ДТП.
При цьому належить враховувати, що злочин, передбачений статтею 286 КК, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень ПДР, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 статті 286 КК, тобто тільки такі порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причинному зв`язку. 
Таким чином, об`єктивна сторона даного складу злочину включає такі обов`язкові елементи: діяння (дія або бездіяльність); обстановку; суспільно - небезпечні наслідки (середньої тяжкості тілесне ушкодження – частина 1, смерть потерпілого або тяжке тілесне ушкодження – частина 2, загибель кількох осіб – частина 3; причинний зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.
Діяння полягає в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності й полягати у: 1) вчиненні дій, заборонених правилами (наприклад, керування транспортним засобом у стані сп`яніння чи без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії тощо); 2) невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту (не зниження швидкості руху відповідно до дорожньої обстановки, недотримання безпечного інтервалу тощо).
Обстановка вчинення злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху.
Причиновий зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені статті 286 КК.
Допущені особою, яка керує транспортним засобом, порушення ПДР можуть бути умовно поділені на дві групи: а) порушення, які самі собою (без порушення інших правил ПДР) не здатні викликати суспільно небезпечні наслідки, зазначені у статті 286 КК; б) порушення, які самі собою (навіть без будь-яких інших додаткових факторів) містять реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і тим самим виступають як головна, вирішальна умова, без якої наслідки не настали б і яка з  неминучістю викликає (породжує) їх у конкретній ДТП, що мала місце. 
Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати у  вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених статтею 286 КК, тобто перебували у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.
Тільки порушення ПДР, які містять у собі реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх  настання у кожному конкретному випадку ДТП, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого статтею 286 КК. 
Велика Палата звернула увагу на те, що склад кримінального правопорушення, передбачений статтею 286 КК, утворює не будь-яке недотримання особою, котра керує транспортним засобом, вимог ПДР, а лише таке, що безпосередньо призвело до зазначених у цій статті наслідків.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення за частиною 1 статті 286 КК, в тому, що він своїми необережними діями, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло   потерпілому ОСОБА_8 середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження.
З обставин, встановлених органом досудового розслідування та судом першої інстанції, слідує, що ОСОБА_5 .Ю керував транспортним засобом «Opel», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по проїзній частині дороги вул. Першотравнева м. Кременчука Полтавської області, яка має по одній смузі руху в кожному напрямку, зі сторони перехрестя вулиць Першотравнева – Халаменюка – Леонова в напрямку перехрестя вулиць Першотравнева – Гагаріна, в межах своєї смуги руху.
В цей же час, в попутному напрямку з водієм ОСОБА_5 , в колоні автомобілів – позаду, рухався транспортний засіб  «Audi», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який, маючи намір виконати маневр обгону, виїхав на зустрічну смугу руху для обгону колони автомобілів, які рухалися з ним в попутному напрямку.
На стадії зближення, в повздовжньому напрямку, вищевказаних транспортних засобів, водій ОСОБА_5 , наближаючись до заїзду на прилеглу територію, що розташована між                      будинками № 40 та № 44 по вул. Першотравневій, з метою виконання маневру    повороту ліворуч, який полягав у перетині зустрічної смуги руху, увімкнув покажчик лівого повороту та почав виконувати вказаний маневр, чим порушив вимоги пункту 10.1 ПДР. 
Вказано, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення шляхом невиконання вимог пункту 10.1 ПДР, оскільки він не переконався в безпечності виконуваного маневру, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення лівою передньою боковою частиною керованого ним автомобіля з передньою правою частиною автомобіля «Audi». 
Встановлено також, що в свою чергу водій ОСОБА_8 , виконуючи маневр обгону в межах пішохідної зони визначеної дорожніми знаками 5.35.1 – 5.35.2 та горизонтальною дорожньою розміткою «зебра» 1.14.1, порушив вимоги пункту 14.6 (в) ПДР.
Визнаючи ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за частиною 1 статті 286 КК, орган досудового розслідування, суди першої та апеляційної інстанцій, посилалися на показання потерпілого ОСОБА_8 , судового експерта ОСОБА_9 та письмові докази.
У показаннях потерпілий ОСОБА_8 зазначив, що 14 серпня 2017 року о 10:00, керуючи транспортним засобом «Audi», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався в межах своєї смуги руху в колоні автомобілів по проїзній частині дороги вул. Першотравнева в м. Кременчуці Полтавської області, зі сторони перехрестя вулиць Першотравнева – Халаменюка – Леонова в напрямку перехрестя вулиць Першотравнева – Гагаріна. Виконуючи маневр обгону, він виїхав на зустрічну смугу руху та продовжив рух свого автомобілю. В подальшому, як зазначає потерпілий, обігнавши вже близько п`яти автомобілів та поступово збільшуючи швидкість руху, він побачив як із колони автомобілів, що рухалися з ним в попутному напрямку, на зустрічну смугу, по якій він саме і рухався, раптово виїхав інший автомобіль, внаслідок чого відбулося зіткнення останніх.
Судовий експерт ОСОБА_9 підтвердив свої висновки щодо виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень.
В основу обвинувального вироку суд першої інстанції поклав такі письмові докази, як:
-         рапорт чергового інспектору відділення поліції № 1 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області про дорожньо-транспортну пригоду;
-         протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_8 ;
-         протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та додатки до протоколу схеми і таблиці;
-         протокол огляду компакт-диску, відтворення якого також відбулося і в судовому засіданні, за наслідками перегляду якого учасниками зазначеної слідчої дії було зафіксовано рух автомобілів водії яких є учасниками кримінального провадження, момент зіткнення останніх та розташування транспортних засобів після дорожньо-транспортної пригоди;
-         повідомлення та копія картки станції екстреної медичної допомоги № 2 міста Кременчук КП «Полтавський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф»;
-         висновок судової автотехнічної експертизи № 564 від 21 листопада 2017 року зі змісту якої вбачається, що в заданій дорожній обстановці водій транспортного засобу «Opel», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортну пригоду шляхом виконання вимог пункту 10.1 ПДР. В заданій дорожній обстановці в діях водія ОСОБА_5 вбачаються невідповідності з вимогами пункту 10.1 ПДР, які з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди;
-         висновок судово-медичних експертиз № 205 від 22 квітня 2019 року та № 744 від 31 серпня 2017 року за наслідками яких у ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.
Перевіряючи матеріали кримінального провадження за доводами сторони захисту, колегія суддів не може дійти однозначного висновку про наявність у діях ОСОБА_5 причинного зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.
Причинний зв`язок в автотранспортних злочинах відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями ПДР та відповідними наслідками. Кримінальна відповідальність особи, яка порушила ПДР вимушено, виключається через створення аварійної ситуації іншою особою, яка була учасником дорожнього руху.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено порушення ОСОБА_5 вимог пункту 10.1 ПДР у інкримінованій дорожньо-транспортній пригоді, за яким перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. 
Разом з цим, у  встановлених органом досудового розслідування та судом першої інстанції фактичних обставинах значиться про те, що  в свою чергу водій ОСОБА_8 , виконуючи маневр обгону в межах пішохідної зони визначеної дорожніми знаками 5.35.1 – 5.35.2 та горизонтальною дорожньою розміткою «зебра» 1.14.1, порушив вимоги пункту 14.6 (в) ПДР.
Відповідно до підпункту «в» пункту 14.6 ПДР обгін заборонено ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті.
Вказане відповідає висновку експерта судової автотехнічної експертизи № 564 від 21 листопада 2017 року (т. 1 а.п. 153-155), за яким експерт дійшов до наступних висновків:
- в заданій дорожній обстановці водій транспортного засобу «Opel», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути вказаної ДТП шляхом виконання вимог пункту 10.1 ПДР; 
-  в заданій дорожній обстановці водій транспортного засобу «Opel», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_5 вбачаються невідповідність з вимогами пункту 10.1 ПДР, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП;
- в заданій дорожній обстановці водій транспортного засобу «Audi», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_8 мав технічну можливість уникнути вказаної ДТП шляхом виконання вимог підпункту «в» пункту 14.6 ПДР;
- в заданій дорожній обстановці водій транспортного засобу «Audi», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_8 вбачаються невідповідність з вимогами підпункту «в» пункту 14.6 ПДР, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.
З досліджених протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 14 серпня 2017 року, схеми ДТП та протоколу огляду CD-R диску від 10 листопада 2017 року вбачається, що водій ОСОБА_5 рухався в межах своєї смуги руху проїзної частини, яка має по одній смузі руху в кожному напрямку, на транспортному засобу «Opel» по вул. Першотравнева в м. Кременчук Полтавської області та проїхав пішохідну зону позначену дорожніми знаками 5.35.1 – 5.35.2 та горизонтальну дорожню розміткою «зебра» 1.14.1. Наближаючи до заїзду на прилягаючу територію, що розташована між будинками № 40 та № 44 по вул. Першотравневій, ОСОБА_5 з метою виконання маневру повороту ліворуч, який полягав у перетині зустрічної смуги руху, увімкнув покажчик лівого повороту та почав виконувати вказаний маневр. У цей час водій ОСОБА_8 , керуючи транспортний засіб «Audi», який рухався в колоні за транспортним засобом «Opel», виїхав на смугу зустрічного руху, де завершував свій маневр повороту на прилеглу територію водій ОСОБА_5 , де і виявлено частини транспортного засобу «Opel».
Викладені в зазначених письмових доказах обставини вказують на те, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли до помилкового висновку про те, що саме невиконання ОСОБА_5 пункту 10.1 ПДР перебуває в причинному зв`язку з виникненням суспільно небезпечних наслідків дорожньої пригоди за наявності заборони у водія ОСОБА_8 на виконання обгону ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті.   
Велика Палата Верховного Суду зауважувала про те, що склад кримінального правопорушення, передбачений статтею 286 КК, утворює не будь-яке недотримання особою, котра керує транспортним засобом, вимог ПДР, а лише таке, що безпосередньо призвело до зазначених у цій статті наслідків.
 
Крім того, за нормативним визначенням об`єктивна сторона злочину, передбаченого статтею 286 КК, складається з: порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, суспільно небезпечних наслідків, причинного зв`язку між порушенням і наслідками. Відсутність хоча б одного з елементів об`єктивної сторони виключає можливість притягнення особи до кримінальної відповідальності.
При виявленні причинного зв`язку необхідно враховувати як дії (бездіяльність) особи, яка керує транспортним засобом, так і неналежне (у тому числі невинне) поводження інших учасників руху (тобто й пішохода), що також може виключити відповідальність водія.
Крім того, при вирішенні питання про причинний зв`язок ураховується наявність у водія технічної можливості уникнути шкідливого наслідку. Якщо такої можливості не було і встановлено, що аварійну ситуацію викликано не ним, то відповідальність водія виключається. У випадку, коли вказану ситуацію було створено самим водієм-порушником, відсутність технічної можливості уникнути шкідливих наслідків юридичного значення не має.
Враховуючи викладені обставини та висновки Великої Палати Верховного Суду, у колегії суддів є обґрунтовані  сумніви у оцінці судами всіх обставин кримінального правопорушення та доказів у ньому.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли до передчасних висновків про винуватість ОСОБА_5 , а тому ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню на підставі пункту 2 частини 1 статті 438 КПК у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
У зв`язку з тим, що апеляційний суд процесуально уповноважений на дослідження доказів у кримінальному провадженні та на оцінку обставин в ньому, тощо, то колегія суддів вважає за необхідне скасувати лише ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. В свою чергу, касаційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, оскільки він просив скасувати також і вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження за відсутності складу кримінального правопорушення. 
При новому розгляді в суді апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, перевірити усі доводи як апеляційної скарги ОСОБА_5 , так і доводи касаційної скарги його захисника щодо наявності у діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК, дослідити обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку і ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення.
 Керуючись статтями  433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_5 – ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 2 березня 2020 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                 ОСОБА_2                                     ОСОБА_3