Справа № 128/3076/19
Провадження № 22-ц/801/260/2021
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондаренко О. І.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року	  	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б.,
суддів Матківської М. В., Сопруна В. В.,
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач  ОСОБА_2 ,
розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 05 листопада 2020 року, ухвалене під головуванням судді Бондаренко О. І. в залі суду в місті Вінниці, 
у цивільній справі № 128/3076/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, 

встановив:
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, в якому народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На час звернення до суду із вказаним позовом син досяг повноліття та навчається в Навчально - науковому інституті права імені князя Володимира Великого ПрАТ «Міжрегіональна Академія управління персоналом» на рівні бакалавр на другому курсі за спеціальністю «Право», денна форма навчання, з 02.09.2019 на контрактній основі; сума до сплати за контрактом - 20400 грн., підвищення має місце у зв`язку із збільшенням рівня інфляції, а також інших платежів, що передбачені п.3.6. Договору; період навчання з 21.08.2018 по 31.08.2022. 
У зв`язку з навчанням у вищому навчальному закладі на контрактній основі та витратами, які зумовлені переїздами між населеними пунктами, де проживає і де навчається, син потребує матеріальної допомоги.
Відповідач офіційно працевлаштований, отримує пенсію, як військовослужбовець, інших утриманців не має, а отже має можливість допомагати дитині, яка навчається, однак в добровільному порядку цього не робить.
Позивач самотужки не має можливості утримувати дитину в силу свого стану здоров`я, оскільки перенесла хірургічне втручання, у зв`язку з чим оформляються документи на групу інвалідності. Вказані обставини перешкоджають працювати позивачу, а пенсію ще не призначено.
В період канікул син намагався підробляти, втім ця сума є досить мізерною аби покрити витрати, зумовлені із продовженням ним навчання.
За наведених обставин позивач звертається до суду з позовом, в якому просить стягувати на її користь з відповідача аліменти на утримання сина на період його навчання в розмірі 1/4 частки зі всіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно, до закінчення дитиною навчання, але не більше, ніж до досягнення 23-х років.
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 05 листопада 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частки зі всіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, до закінчення дитиною навчання чи до досягнення 23-х річного віку, в залежності від того, яка з цих обставин настане першою, починаючи стягнення з 19.11.2019.
Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за 1 місяць допущено до негайного виконання.
Судові витрати по сплаті судового збору компенсовано за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що повнолітній син сторін у справі продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, тому з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, стану здоров`я та матеріального становища дитини та платника аліментів, дійшов висновку що розумним і справедливим буде розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_3 на період навчання в розмірі 1/6 частки зі всіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно, до закінчення дитиною навчання чи до досягнення 23-х річного віку, в залежності від того, яка з цих обставин настане першою. 
Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким її позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, оскільки судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та входять в предмет доказування; суд першої інстанції визнав встановленими обставини, що мають значення для справи, які є припущеннями; порушив норми матеріального та процесуального права. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення у цій справі не дотримався норм статей 199, 200, 201 СК України та статей 10, 11, 265 ЦПК України. Вказує, що зібрані у справі докази, які надані нею із дотриманням статті 83 ЦПК України, зокрема платіжні відомості про оплату освітніх послуг, оплату гуртожитку, проїзду із одного населеного пункту до пункту де дитина навчається позивачем надано до матеріалів справи, що підтверджують потребу дитини у матеріальній допомозі, у зв`язку з продовженням ним навчання у вищому навчальному закладі. У той же час суд не надав в оскаржуваному судовому рішенні жодної оцінки зібраним у справі доказам щодо матеріального стану відповідача та спроможності його надавати матеріальну допомогу. При цьому суд не врахував її заперечень щодо заявленого представником відповідача клопотання про витребування із навчального закладу відомостей про те, чи ОСОБА_3 є студентом цього закладу та чи перебував він на дистанційній формі навчання, з зазначенням таких періодів, в зв`язку з дією карантину на території України в зв`язку з поширенням гострої респіраторної хвороби COVID 19, та не дав їм оцінки у судовому рішенні. Звертає увагу, що у навчальному закладі де навчається син сторін, дистанційне навчання не було впроваджено, грошові кошти за гуртожиток оплачувались за весь період навчального року, а відтак потреби дитини на канцелярські товари, проїзд з основного місця проживання до місцезнаходження навчального закладу не відпали. Також суд не врахував обставин, визначених статтею 182 СК України, які є обов`язковими при визначенні розмірі аліментів на повнолітню дитину (стаття 200 СК України), не навів у рішенні міркувань з чого виходив суд визначаючи розмір аліментів, до того ж відсутні мотиви з яких суд відхилив ті чи інші докази, якими було підтверджено позивачем кожну обставину, що входять у предмет доказування. Також у рішенні відсутня мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову (зокрема наявності у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу).
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив.
Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частинами першою та другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов таких висновків. 
Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
По справі встановлено наступні обставини.
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвали шлюб 13.02.2007 (а.с.4).
05.08.2009 ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 та змінила прізвище на « ОСОБА_7 » (а.с.7).
28.08.2008 зареєстровано розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 (а.с.5).
15.09.2009 року ОСОБА_7 зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 та змінила прізвище на « ОСОБА_1 » (а.с.6).
ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , батьками якого, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 12.02.2001 року являються: ОСОБА_2 та ОСОБА_10 (на даний час) ОСОБА_1 (а.с.11).
Дитина ОСОБА_3 навчається в Навчально - науковому інституті права імені князя Володимира Великого ПрАТ «Міжрегіональна Академія управління персоналом» на рівні бакалавр на другому курсі за спеціальністю «Право», денна форма навчання, з 02.09.2019 року на контрактній основі; сума до сплати за контрактом - 20400 грн., підвищення має місце у зв`язку із збільшенням рівня інфляції, а також інших платежів, що передбачені п.3.6. Договору; період навчання з 21.08.2018 по 31.08.2022 (а.с.12 - 14).
З копії паспорту позивача та дитини ОСОБА_3 вбачається, що вони зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8,10).
Згідно з довідкою до акта огляду медико - соціальною експертною комісією серії 12ААБ № 633144, позивач ОСОБА_1 являється інвалідом третьої групи загального захворювання (а.с.25).
Між сторонами виникли правовідносини щодо утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання.
Вказані правовідносини регулюються главою 16 СК України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжуються навчання і у зв`язку із чим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів.
Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За нормами статті 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».
Аналогічний висновок міститься у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».
Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з статтею 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192, 194-197 цього Кодексу.
Отже для вирішення питання щодо стягнення аліментів суд має з`ясувати три складові: чи повнолітня дитина продовжує навчання, чи потребує вона матеріальної допомоги та чи може надавати таку матеріальну допомогу один з батьків, який не приймає участі в утриманні дитини.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПУ України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_3 виповнилось 20 років і він навчається в Навчально - науковому інституті права імені князя Володимира Великого ПрАТ «Міжрегіональна Академія управління персоналом» на рівні бакалавр на другому курсі за спеціальністю «Право», денна форма навчання, з 02.09.2019 на контрактній основі; позивач самостійно утримує сина, який проживає разом з нею, однак коштів недостатньо, оскільки вона являється інвалідом третьої групи загального захворювання, при цьому згідно з довідкою до акта огляду медико - соціальною експертною комісією серії 12ААБ № 633144 інвалідність встановлена на строк до 01 грудня 2020 року (а.с.10, 12-14, 25).
Позивачем ставилось питання про забезпечення доказів з метою встановлення обставин щодо можливостей відповідача надавати матеріальну допомогу їхній спільній дитині, у зв`язку з чим ухвалою суду від 27.11.2019 витребувані докази із відповідних установ щодо з`ясування обставин належності відповідачеві рухомого та нерухомого майна, отриманих ним доходів за період з 2018 та з І по ІІІ квартал 2019 року, так як в отриманні таких доказів вона мала складнощі.
За наслідками отриманої інформації було встановлено наявність у відповідача нерухомого майна, а саме житлового будинку АДРЕСА_2 , отримання ним доходу у вигляді заробітної плати за період з 01.01.2018 по 30.09.2019 станом на 09.12.2019 (а.с.45, 48-49).
Відповідач є здоровою особою працездатного віку та не надав доказів про те, що він не може надавати матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання.
Встановивши, що син сторін у справі - ОСОБА_3 навчається в Навчально - науковому інституті права імені князя Володимира Великого ПрАТ «Міжрегіональна Академія управління персоналом» на рівні бакалавр на другому курсі за спеціальністю «Право», денна форма навчання, з 02.09.2019 року на контрактній основі; сума до сплати за контрактом - 20400 грн.; період навчання з 21.08.2018 по 31.08.2022, потребує у зв`язку із цим матеріальної допомоги, а ОСОБА_2 є здоровою, працездатного віку особою, може надавати матеріальну допомогу, суд першої інстанції виходячи з вимог розумності, виваженості та справедливості, наявності у обох батьків обов`язку утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/6 частки усіх його доходів.
Суд першої інстанції, визначаючи розмір аліментів, встановив баланс між обов`язком відповідача по сплаті аліментів та правом повнолітньої дитини на отримання матеріальної допомоги на період навчання.
Згідно з частиною першою та третьою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини справи, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання.
Позивач ОСОБА_1 не надала суду належних та допустимих доказів які б свідчили про потребу дитини і водночас спроможність відповідача сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі. Докази, на які посилається позивач, доводять потреби повнолітньої дитини, яка продовжує навчання в допомозі з боку батьків, проте жодним чином не обґрунтовують її розмір.
Разом із тим, у відповідності до приписів статей 192, 201 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення, а відтак не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, 

 постановив:
Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 05 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. 
Повний текст судового рішення складено 04 березня 2021 року.

       Головуючий                                         Ю. Б. Войтко

       Судді:                                                            М. В. Матківська 

                                                 В. В. Сопрун