ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/213/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №700/302/20 Категорія: 302000000 	Яценко Г. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Вініченко Б. Б. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       28 січня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М., Бондаренка С.І. 
за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Іванишин Олександра Олеговича на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 24 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальності «Наше зерно Плюс», Державного реєстратора виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області Цьопи Богдана Анатолійовича про визнання незаконними та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, рішення державного реєстратора виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, визнання недійсним договору оренди землі та зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області видати наказ про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, -

                                        в с т а н о в и в :

У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області із клопотанням від 19 липня 2019 року про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Хижинської сільської ради, Лисянського району, Черкаської області, за межами населених пунктів, за рахунок земельної ділянки під кадастровим номером 7122887600:03:001:0349.
Клопотання зареєстроване в ГУ Держгеокадастру у Черкаській області 02 серпня 2019 року за вх.№К-5749/0/94-19.
За результатами розгляду клопотання ГУ Держгеокадастру у Черкаській області видав наказ від 16 серпня2019 року №23-3047/14-19 СГ про надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Позивач через свого представника уклав договір із сертифікованим інженером землевпорядником ФОП ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Після розробки проект землеустрою був погоджений експертом державної експертизи Більською С.І. відповідно до висновку від 08 листопада 2019 року №15050/82-19.
16 грудня 2019 року позивачем подано через Управління надання адміністративних послуг заяву до ГУ Держгеокадастру у Черкаській області з проханням затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га у власність для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Хижинської сільської ради, Лисянського району, Черкаської області, а до заяви долучено витяг з Державного земельного кадастру та погоджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
За результатами розгляду заяви ГУ Держгеокадастру у Черкаській області видав наказ від 02 січня 2020 року №23-66/14-20- СГ, яким було відмовлено позивачу у затвердженні проекту землеустрою та наданні земельної ділянки з кадастровим номером 7122887600:03:001:0349 у власність з тих підстав, що «наказом ГУ Держгеокадастру у Черкаській області затверджено проект землеустрою та передано у власність іншій особі дану земельну».
Із інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо, що 20 січня 2020 року згідно рішення державного реєстратора виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області Цьопи Б.А., за земельною ділянкою з кадастровим номером 7122887600:03:001:0349 зареєстровано право власності за ОСОБА_1 , номер запису про право власності: 35092428.
Згідно довідки підставою для реєстрації права власності був наказ ГУ Держгеокадастру у Черкаській області про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність зі зміню цільового призначення від 28 грудня 2019 року №23-6728/14-19-СГ.
Також зазначає, що йому стало відомо, що державним реєстратором виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області Цьопою Б.А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50798205 від 24 січня 2020 року, яким зареєстровано інше речове право: право оренди ТОВ «Наше Зерно Плюс» (Орендар) на земельну ділянку з кадастровим номером 7122887600:03:001:0349, номер запису про інше речове право: 35173639. Підставою для виникнення права оренди зазначено договір оренди землі від 20 січня 2020 року б/н.
Вважає, що накази ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 28 грудня 2019 року про передачу у власність земельної ділянки та від 02 січня 2020 року про відмову позивачеві у затвердженні проекту землеустрою є незаконними, а право власності  та договір оренди землі є недійсними і просить: визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 02 січня 2020 року №23-62/14-20-СГ «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки», яким ОСОБА_2 відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої в адмінмежах Хижинської сільської ради, Лисянського району, Черкаської області, розмір земельної ділянки 2,00 га, кадастровий номер 7122887600:03:001:0349, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, та наданні цієї земельної ділянки у власність; 
визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 28 грудня 2019 року №23-6728/14-19-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність із зміною цільового призначення», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,00 га, (кадастровий номер 7122887600:03:001:0349) із земель сільськогосподарського призначення державної власності із зміною цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану в адмінмежах Хижинської сільської ради, Лисянського району, Черкаської області; 
визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області Цьопи Б.А., індексний номер: 50711658 від 20 січня 2020 року, про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7122887600:03:001:0349 за ОСОБА_1 та визнати припиненим право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 7122887600:03:001:0349, яке зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 січня 2020 року, запис за номером 35092428;
визнати недійсним договір оренди землі, укладений 20 січня 2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Наше Зерно Плюс»,об`єктом оренди за яким є земельна ділянка площею 2,00 га, кадастровий номер 7122887600:03:001:0349, розташованої на території Хижинської сільської ради Лисянського району Черкаської області; 
визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області Цьопи Б.А., індексний номер: 50798205 від 24 січня 2020 року, про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером 7122887600:03:001:0349 за ТОВ «Наше Зерно Плюс» та визнати припиненим право оренди ТОВ «Наше Зерно Плюс» на земельну ділянку з кадастровим номером 7122887600:03:001:0349, яке зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24. січня 2020 року, запис за номером 35173639;
зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області видати наказ про затвердження ОСОБА_2 проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої в адмінмежах Хижинської сільської ради Лисянського району Черкаської області, розмір земельної ділянки 2,00 га, кадастровий номер 7122887600:03:001:0349, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, та надання цієї земельної ділянки у власність.
Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 24 листопада 2020 року позов задоволено частково.
Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 02 січня 2020 року №23-62/14-20-СГ «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки», яким ОСОБА_2 відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої в адмінмежах Хижинської сільської ради Лисянського району Черкаської області, розмір земельної ділянки 2,00 га, кадастровий номер 7122887600:03:001:0349, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, та наданні цієї земельної ділянки у власність.
Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 28 грудня 2019 року №23-6728/14-19-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність із зміною цільового призначення», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,00 га, (кадастровий номер 7122887600:03:001:0349) із земель сільськогосподарського призначення державної власності із зміною цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану в адмінмежах Хижинської сільської ради Лисянського району Черкаської області.
Визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області Цьопи Б.А., індексний номер: 50711658 від 20 січня 2020 року, про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку під кадастровим номером 7122887600:03:001:0349 за ОСОБА_1 та припинити усі права та їх обтяження  ОСОБА_1 на земельну ділянку під кадастровим номером 7122887600:03:001:0349, яке зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 січня 2020 року, запис за номером 35092428.
Визнано недійсним договір оренди землі, укладений 20 січня 2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Наше Зерно Плюс», об`єктом оренди за яким є земельна ділянка площею 2,00 га, кадастровий номер 7122887600:03:001:0349, розташованої на території Хижинської сільської ради Лисянського району Черкаської області.
Визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області Цьопи Б.А., індексний номер: 50798205 від 24 січня 2020 року, про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку під кадастровим номером 7122887600:03:001:0349 за ТОВ «Наше Зерно Плюс» та визнано припиненим право оренди ТОВ «Наше Зерно Плюс» на земельну ділянку під кадастровим номером 7122887600:03:001:0349, яке зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.01.2020 року, запис за номером 35173639.
Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, ТОВ «Наше Зерно Плюс», Державного реєстратора виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Черкаської області Цьопи Б.А. на користь держави по 840 грн 80 коп. судового збору з кожного.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що після проходження всіх етапів безоплатної приватизації земельної ділянки та звернення до ГУ Держгеокадастру у Черкаській області із заявою про затвердження проекту землеустрою у позивача виникли легітимні сподівання на отримання земельної ділянки, які передбачені чинними нормами законів України, та на які поширюється режим «існуючого майна».
       Тому наказ ГУ Держгеокадастру у Черкаській області №23-62/14-20-СГ від 02 січня 2020 року «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки», яким ОСОБА_2 відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, та наказ Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 28.12.2019 року №23-6728/14-19-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність із зміною цільового призначення», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку є незаконним та підлягає скасуванню.
Вважаючи, що ГУ Держгеокадастру у Черкаській області під час передачі у власність земельної ділянки з кадастровим номером 7122887600:03:001:0349 не дотримано вимог, передбачених Конституцією України та Земельним кодексом України, з урахуванням приписів ст.ст. 203, 215 ЦК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання недійсним договір оренди землі укладений 20 січня 2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Наше Зерно, Плюс» щодо земельної ділянки під кадастровим номером 7122887600:03:001:0349 та скасування державної реєстрації права оренди, оскільки ОСОБА_1 уклав договір оренди земельної ділянки не маючи на неї права.
Щодо вимог позивача про зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Черкаській області видати наказ про затвердження  ОСОБА_2  проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки з кадастровим номером 7122887600:03:001:0349 не підлягає до задоволення, оскільки суд не вправі втручатися в діяльність  державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функцій суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а лише перевіряти уже створені норми права та їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 – адвокат Іванишин О.О. звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати в частині часткового задоволення позовних вимог і ухвалити в цій нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, вважаючи рішення суду незаконним, винесене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладеної в оскаржуваному рішенні та ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги вказував на те, що надання 16 серпня 2019 року ГУ Держгеокадастру у Черкаській області дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки одночасно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не суперечить вимогам чинного законодавства України, а тому дані фізичні особи набули рівні права на розроблення відповідних проектів землеустрою та подальше отримання у власність спірної земельної ділянки.
Також зазначає, що він першим пройшов всі передбачені нормами земельного законодавства України етапи процедури безоплатної приватизації земельної ділянки: отримав дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, замовив розроблення такого проекту у сертифікованого виконавця робіт із землеустрою, отримав погодження розробленого на його замовлення проекту землеустрою у визначеному законом порядку та звернувся із заявою про затвердження погодження проект землеустрою, у зв`язку з чим першим отримав легітимні сподівання та правомірні очікування на законне завершення такої процедури – прийняття ГУ Держгеокадастру у Черкаській області у встановлений нормами законодавства двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, рішення про затвердження проекту землеустрою та надання спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 .
Тобто, він першим вчинив юридично значущі дії та відповідно першим отримав легітимні сподівання та правомірні очікування на отримання у власність спірної земельної ділянки.
Вказує, що при цьому 07 жовтня 2019 року ГУ Держгеокадастру у Черкаській області було видано наказ № 23-4262/14-19-СГ «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки», яким відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою та передачі у власність спірної земельної ділянки з абсолютно надуманих та не передбачених нормами земельного законодавства України підстав, як наслідок протиправними та незаконними діями ГУ Держгеокадастру у Черкаській області щодо відмови в затвердженні погодженого проекту землеустрою було порушено набуті ОСОБА_1 на законних підставах легітимні сподівання та правомірні очікування на отримання у власність спірної земельної ділянки не пізніше 08 жовтня 2019 року. 
21 листопада 2019 року ОСОБА_1 повторно звернувся до ГУ Держгеокадастру у Черкаській області із заявою про затвердження того ж самого розробленого та погодженого в установленому законодавством порядку проекту землеустрою щодо відведення йому у власність спірної земельної ділянки, проте 29 листопада 2019 року йому було повторно відмовлено у затвердженні проекту землеустрою та передачі спірної земельної ділянки у власність.
Лише за результатом розгляду третьої заяви про затвердження того ж самого розробленого за замовлення ОСОБА_1 та погодженого в установлено законодавством порядку проекту землеустрою щодо відведення йому у власність спірної земельної ділянки ГУ Держгеокадастру у Черкаській області прийнято наказ № 23-6728/14-19-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання та надання земельної ділянки у власність із зміною цільового призначення» яким затверджено вищевказаний проект землеустрою та надано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 2,000 га з кадастровим номером 7122887600:03:001:0349 в адмінмежах Хижинської сільської ради Лисянського району Черкаської області для ведення особистого селянського господарства.
Вказує, що його дії щодо безоплатної приватизації спірної земельної ділянки були добросовісними, своєчасними, послідовними та з повним дотриманням вимог земельного законодавства України, а надання йому у власність спірної земельної ділянки лише 28 грудня 2019 року було зумовлено виключно незаконними та протиправними діями ГУ Держгеокадастру у Черкаській області.
Також зазначає, що відповідно до обставин, які склалися між учасниками спірних правовідносин, вищезазначені оскаржувані рішення ГУ Держгеокадастру у Черкаській області щодо розпорядження спірною земельною ділянкою державної власності за своєю суттю повністю відповідають принципам справедливості, розумності, добросовісності та не порушують жодних законних прав чи інтересів позивача, так як спірну земельну ділянку було надано у власність особі, яка першою пройшла відповідну процедуру та першою отримала законне сподівання на отримання її у свою власність.
Посилання у рішення суду на постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц суд першої інстанції не врахував, що правовідносини у даній справі відрізняються від правовідносин вказаних у вищезазначеній постанові, і вказаний висновок не стосується вирішення виключно правової проблеми у схожих із даною справою правовідносин, а стосувався лише вирішення по суті конкретного спору у відповідній справі.
Також судом першої інстанції при розгляді справи були порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У відзиві на апеляційну скаргу ГУ Держгеокадастру у Черкаській області, підтримуючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує на те, що за результатами розгляду заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , Головним управлінням згідно пункту 8 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, прийняті відповідні рішення з урахуванням вимог ст.ст. 15-1, 20, 118, 121, 122, 186 ЗК України, а саме: Наказ від 28.12.2019 №23-6628/14-19-СГ і Наказ від 02.01.2020 №23-62/14-20-СГ.
Вищезазначені накази Головного управління були прийняті у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому є правомірними, законними та скасуванню не підлягають.
Крім того, вказує, що правова позиція Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі №688/2908/16-ц не підлягає застосуванню до спірних правовідносин у даній справі, оскільки вони не є тотожними та врегульовані різними нормами матеріального права.
У відзиві на апеляційну скаргу поданого представником ОСОБА_2 – адвокатом Якименком О.В. вказано, що реальні «законні сподівання» на оформлення права власності на земельну ділянку виникають не після отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою чи погодження проекту в порядку ст. 186-1 ЗК України, а саме в момент звернення до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування із проханням затвердити погоджений проект землеустрою та передати земельну ділянку у власність, оскільки до цього моменту особа повинна усвідомлювати, що земельна ділянка може бути надана у власність іншій особі. Як наслідок, посилання у апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 замовив, розробив та погодив проект землеустрою раніше ніж позивач, не має значимості для вирішення цього спору, оскільки ці дії вчинені на проміжних стадіях та не дають особи переваги під час розгляду заяви про затвердження проекту.
Щодо посилання на те, що апелянт першим звернувся до ГУ Держгеокадастру у Черкаській області із проханням затвердити проект землеустрою та надати йому земельну ділянку у власність, що підтверджується заявами від 24.09.2019 року та 21.11.2019 року, то обставинами справи встановлено, що за результатами розгляду зазначених вище заяв ГУ Держгеокадастру у Черкаській області у відповідності до ст. 118 Земельного кодексу України видав накази, якими двічі відмовив йому у затвердженні проекту. При цьому протиправність та незаконність наказів та дій ГУ Держгеокадастру в Черкаській області може бути підтверджена лише за наявності відповідного судового рішення.
Також зазначає, що у своєму рішенні суд першої інстанції, цитуючи висновки Великої палати Верховного Суду викладені у постанові від 29.09.2020 року у справі №688/2908/16-ц, наголошує на тому, що одним із проявів недобросовісної поведінки органу державної влади, який є розпорядником земель державної власності, є надання необґрунтованої переваги особі, яка пізніше ніж інші звернулася до нього із заявою щодо цієї ділянки.

Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
27 січня 2021 року на адресу суду апеляційної інстанції надійшло клопотання представника ОСОБА_1 – адвоката Іванишин О.О. про відкладення розгляду справи, яке мотивовано тим, що в цей же день 28.01.2021 року о 14 год. 30 хв. він бере участь у справі №522/18332/20 в якості представника ТОВ «Бізнес центр Уолл Стріт» в Приморському районному суді м. Одеси, яке було призначено значно раніше за судове засідання в цій справі.
Перевіривши зазначені підстави для відкладення розгляду справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку в разі неявки у судове засідання учасника справи щодо якого немає відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Алментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Отже, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного та обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. 
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність в судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Представник ОСОБА_1 , посилаючись у клопотанні на те, що він перебуватиме у судовому засіданні в іншому місті, яке призначено раніше, ніж у даній справі, жодних доказів на підтвердження заявленого клопотання до суду апеляційної інстанції не надав.
З метою дотримання строків розгляду справи, судова колегія приходить до висновку про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, наказом Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 16 серпня 2019 року №23-3047/14-19-СГ, наданою позивачу ОСОБА_2 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність, розташованої в адміністративних межах Хижинської сільської ради Лисянського району Черкаської області за межами населеного пункту орієнтовного розміру 2,000 га.
Згідно договору від 01 жовтня 2019 року № 589 ФОП ОСОБА_3 розроблено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 55,3800, зокрема позивачу ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 7122887600:03:001:0349 площею 2,00 га, у власність для ведення особистого селянського господарства розташованої в адміністративних межах Хижинської сільської ради Лисянського району Черкаської області за межами населеного пункту.
Із висновку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 08 листопада 2019 року № 15050/8219, вбачається, що після розробки проекту землеустрою був погоджений експертом державної експертизи Більською С.І.
16 грудня 2019 року позивач через управління надання адміністративних послуг подав заяву до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про затвердження вказаного проекту землеустрою та передачі земельної ділянки у власність.
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 02 січня 2020 року №23-62/14-20-СГ, відмовлено позивачеві у затвердженні проекту землеустрою та наданні земельної ділянки з кадастровим номером 7122887600:03:001:0349 у власність з тих підстав, що наказом ГУ Держгеокадастру у Черкаській області затверджено проект землеустрою та передано у власність іншій особі дану земельну ділянку.
В той же час, наказом Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 16 серпня 2019 року № 23-3011/14-19-СГ надано ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність, розташованої в адміністративних межах Хижинської сільської ради Лисянського району Черкаської області за межами населеного пункту орієнтовного розміру 2,000 га.
Тобто, в один день ГУ Держгеокадастру у Черкаській області надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність, як позивачу так і відповідачу ОСОБА_1 .
Як видно із даних наказів ОСОБА_2 звернувся із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність, розташованої в адмінмежах Хижинської сільської ради Лисянського району Черкаської області за межами населеного пункту 02.08.2019 року за Вх.К-5749/0/94-19 (т.1 а.с.12), водночас відповідач ОСОБА_1 звернувся із такою заявою 13.08.2019 року за Вх. Г-6027/0/94-19 (т. 1 а.с. 51).
За даними реєстраційних номерів вказаних наказів, в один день ГУ Держегокадастру у Черкаській області спочатку надано дозвіл на розробку проекту землеустрою ОСОБА_1 (№ 23-3011/14-19-СГ), а потім ОСОБА_2 (№ 23-3047/14-19-СГ).
16 грудня 2019 року ОСОБА_2 подав заяву про затвердження проекту землеустрою та передачі земельної ділянки у власність, (вхідний № Держгеокадастру К-9917/0/94-19 від 19.12.2019), а 17 грудня 2019 року, таку ж заяву на одну й ту ж земельну ділянку, через представника подав ОСОБА_1 (вхідний № Держгеокадастру Г-10055/0/94-19 від 20.12.2019).
Знаючи про наявність двох заяв про затвердження проектів землеустрою на одну й ту ж земельну ділянку, ГУ Держгеокадастру у Черкаській області, 28 грудня 2019 року видає наказ № 23-6728/14-19-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність із зміною цільового призначення», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2.0000 га, (кадастровий номер 7122887600:03:001:0349) із земель сільськогосподарського призначення державної власності із зміною цільового призначення - для ведення особистого селянського господарства, розташовану в адмінмежах Хижинської сільської ради Лисянського району Черкаської області.
Іншим наказом, від 02 січня 2020 року № 23-62/14-20-СГ, ГУ Держгеокадастру у Черкаській області відмовляє ОСОБА_2 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої в адмінмежах Хижинської сільської ради Лисянського району Черкаської області, розмір земельної ділянки 2,0 га, кадастровий номер 7122887600:03:001:0349, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, та наданні цієї земельної ділянки у власність.
Згідно зі статтею 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до пункту «а» частини третьої статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Згідно з пунктом «в» частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Пунктом «б» частини першої статті 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 га.
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок регулюється статтями 118 та 186-1 ЗК України.
Частиною шостою статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статті 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідно до частини сьомої статті 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Отже, перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним, при цьому відповідний орган у випадку прийняття рішення про відмову в надані такого дозволу зобов`язаний належним чином мотивувати причини цієї відмови.
Відповідно до частини дев`ятої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Згідно з положеннями частин четвертої, п`ятої, шостої статті 186-1 ЗК України розробник проекту землеустрою подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Орган, зазначений в частині першій цієї статті, зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.
Згідно змісту статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
У частині першій статті 50 Закону України «Про землеустрій»визначено, що проєкти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються лише у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28 цс 20) зазначено, що: «у дозволі на виготовлення проєкту землеустрою визначається лише приблизна площа земельної ділянки та орієнтовне місцезнаходження (наприклад, земельний масив, у межах якого вона буде знаходитись). Конкретизується ж земельна ділянка у проєкті землеустрою. Проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки включає інформацію щодо меж земельної ділянки та інформацію, важливу для визначення можливості використання земельної ділянки у той чи інший спосіб, зокрема перелік обмежень у використанні земельних ділянок (меж охоронних зон (наприклад, біля ліній електропередач), зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель); матеріали погодження проєкту землеустрою тощо (стаття 50 Закону України «Про землеустрій»). Отже, дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет оренди. Отже, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати в оренду в майбутньому. У постанові від 17 жовтня2018 року у справі № 380/624/16-ц (провадження № 14-301цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.
Добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Отже, і на переддоговірній стадії сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності.
… Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що неможливо надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною. Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо виходячи з конкретних обставин справи.
Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на те, що звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки в оренду зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод.
Таким чином, рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки у власність чи користування зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод. Зазначений інтерес, у випадку формування земельної ділянки за заявою такої особи та поданими документами, підлягає правовому захисту. Погодження та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка раніше сформована на підставі проєкту землеустрою іншої особи, порушує законний інтерес такої особи щодо можливості завершити розпочату ним відповідно до вимог чинного законодавства процедуру приватизації земельної ділянки та суперечить вимогам землеустрою. За наявності двох або більше бажаючих отримати земельну ділянку державної чи комунальної власності у власність при безоплатній передачі земельних ділянок в межах встановлених норм (стаття 121 ЗК України), першочергове право на таке отримання має особа, на підставі проєкту землеустрою якої сформована відповідна ділянка, якщо для цього відсутні законні перешкоди.
У даній справі на час звернення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до ГУ Держгеокадастру у Черкаській області спірна земельна ділянка з кадастровим номером 7122887600:03:001:0349 перебувала у державній власності (землі резервного фонду) та вже була сформована, їй було присвоєно кадастровий номер, що підтверджується Довідкою із державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями від 16 січня 2018 року № 112/167-18 (т. 1. а.с. 90).
Вказане також підтверджується даними із проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення наданими як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_1 , оскільки в них міститься висновок, що земельні ділянки вже сформовані в НКС (Національній кадастровій системі).
Тому слід дійти висновку, що у порядку статті 50 Закону України «Про землеустрій», проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок замовлялися для розроблення вказаними особами у зв`язку із зміною цільового призначення даної земельної ділянки із земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код 01.01) на ведення особистого селянського господарства (код 01.03).
З огляду на зазначене, доводи особи, яка подала апеляційну скаргу в частині того, що ним було замовлено виготовлення проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки 21 серпня 2019 року, натомість ОСОБА_2 лише 01 жовтня 2019 року, правового значення у даній справі не мають, оскільки земельну ділянку сформовано та присвоєно кадастровий номер, тобто визначено її як об`єкт цивільних прав, не за розробленим за його замовленням проектом землеустрою.
У вищевказаній постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28 цс 20) вказано, що розподіл землі є особливо чутливим до принципів справедливості, розумності і добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Не можна вважати справедливим і розумним надання землі особі, яка раніше за інших дізналася про існування вільної земельної ділянки і звернулася з відповідною заявою. Крім того, такий підхід стимулює використання інсайдерської інформації, що є одним із проявів корупції, а тому є неприпустимим. Тим більше не можна вважати справедливим і розумним надання землі особі, яка пізніше за інших звернулася з відповідною заявою, але якій тим не менше надано перевагу. Такий підхід може створювати підґрунтя для розвитку корупції.
Слід звернути увагу на черговість подачі заяв до ГУ Держгеокадастру у Черкаській області. 19 грудня 2019 року подано заяву ОСОБА_2 , на яку ним отримано наказ ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 02 січня 2020 року про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки та 20 грудня 2019 року – ОСОБА_1 , якому наказом від 28 грудня 2019 року затверджено документацію із землеустрою та надання земельної ділянки у власність із зміною цільового призначення.
Отже, незважаючи на те, що заява ОСОБА_2 передувала подачі заяви ОСОБА_1 йому було відмовлено у затвердженні документації із землеустрою з підстав її затвердження ОСОБА_1 .
З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про незаконність наказів ГУ Держгеокадастру в Черкаській області №23-62/14-20-СГ від 02 січня 2020 року та №23-6728/14-19-СГ від 28 грудня 2019 року із зазначених вище підстав.

Щодо посилання скаржника на те, що він першим звернувся до ГУ Держгеокадастру в Черкаській області із проханням затвердити проект землеустрою та надати йому земельну ділянку у власність, що підтверджується заявами від 24.09.2019 року та 21.11.2019 року, то колегія суддів враховує наступне.
Як видно зі матеріалів справи, за результатами розгляду зазначених вище заяв ГУ Держгеокадастру у Черкаській області у відповідності до статті 118 ЗК України видав накази, якими двічі відмовив у затвердженні проекту.
Відповідно до частин 10, 11 статті 118 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.
Зазначені накази ГУ Держгеокадастру в Черкаській області про відмову у затвердженні проекту землеустрою ОСОБА_1 ним до суду не оскаржені, що свідчить про фактичну згоду останнього з тим, що проект землеустрою не відповідає нормам чинного законодавства.
Отже, відсутність судових рішень про визнання незаконними рішень ГУ Держгеокадастру в Черкаській області щодо надання відмов на заяви ОСОБА_1 від 24.09.2019 року та 21.11.2019 року свідчить про те, що останній з ними погодився та вважав законними, а тому твердження апеляційної скарги, що він набув правомірні очікування на отримання земельної ділянки у власність раніше позивача, є необґрунтованими.

Посилання в апеляційній скарзі щодо порушення судом першої інстанції Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає наступне.
Положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві. Певні права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а отже, і «майном».
У сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю.
Підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності передбачено статтею 116 ЗК України. 
Стаття 118ЗК України встановлює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянам.
Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Враховуючи, що позивач з відповідною заявою звернувся раніше ніж ОСОБА_1 , а також те, що його дії щодо оформлення земельної ділянки були послідовними, своєчасними, добросовісними, з дотриманням вимог законодавства, ГУ Держгеокадастру у Черкаській області фактично надав необґрунтовану перевагу у відведенні земельної ділянки іншій особі, що є порушенням конституційного права на рівність перед законом, гарантованого статтею 24 Конституції України, тобто ОСОБА_1 позбавив позивача на законний перебіг подій, що є правомірним очікуванням.
Отже, результат розгляду судом позову у цій справі по суті не суперечить загальним принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, закладеним у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Інші доводи наведені в обґрунтування апеляційної скарги  зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно встановлення обставин справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення залишенню без змін.
Керуючись ст.ст.  374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Іванишин Олександра Олеговича - залишити без задоволення. 
Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 24 листопада 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 29 січня 2021 року.

Судді: