ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року 
м. Київ
справа № 2а-7192/12/2670
адміністративне провадження № К/9901/49000/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Усенко Є.А.,
суддів: Гімона М.М.,  Гусака М.Б., 
секретар судового засідання Кривда В.І.,
представники: позивача - Хлопузяна Р.Д, відповідача - Зеленохатова І.Е.,
розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом Дочірньої компанії ''Укргазвидобування'' Національної акціонерної компанії ''Нафтогаз України'' (правонаступник - АТ "Укргазвидобування'') до Південної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, касаційне провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області (правонаступник Південної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області) на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.11.2017 (суддя Келеберда В.І.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2018 (головуючий суддя Епель О.В., судді: Губська Л.В., Кобаль М.І.),
У С Т А Н О В И В :
У травні 2012 року Дочірня компанія ''Укргазвидобування'' Національної акціонерної компанії ''Нафтогаз України'' (далі - ДК "Укргазвидобування", Компанія, позивач) звернулася з позовом до Нововодолазької об`єднаної державної податкової інспекції Харківської області ДПС (правонаступники - Південна об`єднанна державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Харківській області, Головне управління ДПС у Харківській області; далі -  відповідач), в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення форми ''Ш'' від 19.01.2012 №0000201504, №0000211504, №0000221504 та №0000231504 про застосування до Компанії штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірах 6' 359' 614,34 грн, 5' 882' 879,03 грн, 4' 870' 878,13 грн та 839' 968,43 грн відповідно за несвоєчасне погашення сум податкових зобов`язань з рентної плати за природний газ та газовий конденсат, що видобуваються в Україні.
Позовні вимоги обґрунтовані доводами Компанії про неправомірне застосування штрафних (фінансових) санкцій, встановлених статтею 126 Податкового кодексу України (далі - ПК), з огляду на те, що суми податкових зобов`язань з рентної плати за природний газ та газовий конденсат, що видобуваються в Україні, за звітні (податкові) періоди в проміжок часу з жовтня 2009 року по жовтень 2011 року (за несвоєчасну сплату сум податкових зобов`язань за ці звітні (податкові) періоди були застосовані штрафні (фінансові) санкції, були сплачені в установлений нормами ПК строк. Контролюючий орган, однак, в порушення норм пункту 7.7 статті 7 Закону України ''Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», пункту 87.9 статті 87 ПК зараховував в рахунок податкового боргу, який був у Компанії станом на 01.01.2011. До того ж, санкції застосовані і за порушення строків сплати сум податкових зобов`язань, сплата яких була розстрочена згідно з договорами про розстрочення податкових зобов`язань, що не відповідає нормам статті 126 ПК.
Справа розглядалась судами неодноразово.
Постановою Окружного адміністративного суду м.   Києва від 29.11.2017, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2018, позов задоволено: визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення від 19.01.2012 від 19.01.2012 №0000201504, №0000211504, №0000221504 та №0000231504 повністю.
Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що ДП ''Укргазвидобування'' сплатило самостійно узгоджені суми податкових зобов`язань з рентної плати за природний газ і газовий конденсат за жовтень 2009 року - лютий 2011 року в установлений законом строк, а за березень - жовтень 2011 року  - з порушенням строку. Зарахування контролюючим органом  сплачених позивачем до 01.01.2011 сум податкових зобов`язань у рахунок погашення податкових зобов`язань за попередні звітні (податкові) періоди було протиправним. Суди попередніх інстанцій вказали, що стосовно заборгованості за податковими зобов`язаннями, яка обліковувалася в інтегрованій картці особового рахунку Компанії на 01.01.2011 і в рахунок погашення якої також зараховувалися сплачені позивачем суми податкових зобов`язань з рентної плати, контролюючий орган не встановив дату фактичного погашення  та не визначив відповідно до цього початок спливу строку сплати поточних податкових зобов`язань. Також суди попередніх інстанцій послалися на те, що згідно з рішенням суду у справі №2а-178/12/2670 10.04.2013, яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність контролюючого органу щодо не списання податкового боргу Компанії з рентної плати за нафту та газовий конденсат, що виник станом на 01.01.2011 та не був списаний на 01.06.2011 у відповідності з пунктом 2 підрозділу 10 розділу ХХ ПК. Суд відхилив довід позивача щодо недотримання відповідачем порядку розірвання договорів про розстрочення грошових зобов`язань, зазначивши, що правомірність зазначених дій відповідача може бути предметом самостійного позову.
Відповідач подав до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.11.2017 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2018.
У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права, просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та постановити нове, яким у позові відмовити.
Обґрунтовуючи касаційну скаргу, відповідач вказує на те, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми пункту 87.9 статті 87, пункту 126.1 статті 126 ПК та порушили норми статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на дату ухвалення постанови судом першої інстанції; далі - КАС). Відповідач зазначає, що, зараховуючи сплачені позивачем суми податкових зобов`язань в рахунок податкового боргу в порядку календарної черговості, діяв правомірно; сплата позивачем сум податкових зобов`язань за березень -жовтень 2011 року в загальній сумі 64' 688' 599,14 грн (в тому числі, податкових зобов`язань, щодо яких були прийняті рішення про розстрочення і сплата яких мала місце після скасування зазначених рішень, в сумі 31' 345' 841,07 грн) з порушенням встановленого ПК строку підтверджена висновком експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи, яку призначив суд. Суди попередніх інстанцій не звернули увагу, що розмір податкового боргу, який контролюючий орган був зобов`язаний списати згідно з постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.05.2012 у справі № 2а-178/12/2670, становив 2' 402' 589,53 грн, тоді як позивач прострочив сплату податкових зобов`язань на загальну суму 64`688`599,14 грн
Відповідно до частини першої статті 52 КАС суд здійснив заміну відповідача - Південної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області на правонаступника - Головного управління ДПС у Харківській області згідно з постановою Кабінету Міністрів України ''Про реформування територіальних органів ДФС від 28.03.2018 №296 та постановою ''Про утворення територіальних органів ДПС'' від 19.06.2019 №537.
У судовому засіданні суду касаційної інстанції представник відповідача підтримав касаційну скаргу, а представник позивача заперечував проти задоволення касаційної скарги, вважаючи наведені в скарзі доводи необґрунтованими та такими, що не відповідають обставинам у справі.
Верховний Суд перевірив наведені у касаційній скарзі доводи, обґрунтування заперечень на касаційну скаргу, правильність застосування судами першої й апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права та дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Суди попередніх інстанцій встановили, що за результатами камеральної перевірки податкової звітності Компанії (податкові розрахунки рентної плати за видобуток природного газу і газового конденсату за звітні (податкові) періоди жовтень 2009 року - жовтень 2011 року) контролюючим органом встановлено порушення позивачем пункту 57.1 статті 57 ПК внаслідок несвоєчасної сплати узгоджених податкових зобов`язань з рентної плати за природний газ та газовий конденсат, що видобуваються в Україні.
За результатами перевірки складено акт від 04.01.2012 №1/15-0-21/30019775 (далі - акт перевірки), на підставі якого згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції, встановлені статтею 126 ПК, за затримку на 30 та 92 календарних дні сплати узгоджених сум грошових зобов`язань. 
Перелік податкових розрахунків, задекларованих в них сум податкових зобов`язань, граничні та фактичні дати сплати цих сум, кількість днів прострочки та розрахунок штрафних (фінансових) санкцій вказані в додатках 1, 2, 3, 4 до акта перевірки (а.с. 93-106, т.3-й).
Викладена в акті перевірки інформація щодо дат сплати позивачем сум податкових зобов`язань за вказаними в додатках 1, 2, 3, 4 податковими розрахунками була предметом експертного дослідження при проведенні судово-економічної експертизи, призначеної судом, за результатами якого складено експертний висновок від 30.05.2016 №140/3612/16-45 (а.с. 9-35, т. 3-й).
На підставі податкових розрахунків по рентній платі за природний газ і газовий конденсат за жовтень 2009 року - жовтень 2011 року, договорів про розстрочення податкових зобов`язань, укладених на виконання рішень ДПА України, додаткових угод до цих договорів, рішень про скасування розстрочення, платіжних доручень, експерт встановив, що ДП ''Укргазвидобування'' без порушень строку сплачені податкові зобов`язання по рентній платі за природний газ і газовий конденсат за податковими розрахунками за жовтень 2009 року - лютий 2011 року в загальній сумі 94' 329' 857,77 грн (в тому числі, розстрочені податкові зобов`язання - 30' 571' 833,60 грн), а з порушенням - в загальній сумі 64' 688' 599,14 грн (в тому числі розстрочені зобов`язання - 33' 342' 758,07 грн) за податковими розрахунками за березень - жовтень 2011 року.
Як вже зазначено, суди першої та апеляційної інстанції вмотивували висновок про неправомірне застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій тим, що сплачені позивачем суми податкових зобов`язань неправомірно зараховувалися контролюючим органом в рахунок податкового боргу в порядку календарної черговості. З таким висновком можна погодитися лише частково, а саме: щодо зарахування контролюючим органом в рахунок податкового боргу в порядку календарної черговості сум податкових зобов`язань, які позивач сплатив до 1 січня 2011 року з іншим призначенням платежу, ніж податкові зобов`язання, в рахунок яких вони зараховувалися. Такий висновок судів відповідає правильному застосуванню пункту 7.7 статті 7 Закону України ''Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами'' від 21.12.2000 N2181-III (Закон втратив чинність з 01.01.2011 у зв`язку з набранням чинності ПК; далі - Закон N2181-III). Встановлена нормою зазначеного пункту рівність бюджетних інтересів (податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов`язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов`язковими платежами) - у рівних пропорціях) не позбавляла платника податків права самостійно визначити джерела погашення узгоджених податкових зобов`язань відповідно до пункту 7.1 статті 7 цього Закону і не звільняла від обов`язку самостійно сплатити суму податкового зобов`язання відповідно до підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 цього Закону. Норма пункту 7.7 статті 7 Закону N2181-III не встановлювала повноваження контролюючого органу щодо зміни призначення платежу, визначеного платником податків, зокрема, звітного (податкового) періоду, за який сплачується податкове зобов`язання.
Натомість податкове законодавство України, чинне з 01.01.2011, передбачає застосування спеціальних заходів відповідальності за порушення платником податків вимог щодо першочергового погашення податкового боргу та виконання податкових зобов`язань у порядку календарної черговості їх виникнення.
Пунктом 87.9 статті 87 ПК визначено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу органи державної податкової служби зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. 
Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
У випадку зарахування контролюючим органом коштів, сплачених платником податків, у рахунок погашення податкового боргу, що виник раніше, виникає недоїмка за податковими зобов`язаннями за поточні податкові періоди, яка також погашається у порядку, визначеному пунктом 87.9 статті 87 ПК. Несвоєчасне погашення недоїмки дає контролюючому органу підстави нарахувати штраф у розмірах, установлених статтею 126 ПК. При цьому санкція норми статті 126 ПК передбачає застосування до платника податків штрафу у випадку не сплати у строки, встановлені ПК, узгодженої суми грошового зобов`язання безвідносно до підстав виникнення недоїмки. Зарахування контролюючим органом на підставі приписів пункту 87.9 статті 87 ПК коштів, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу, не унеможливлює застосування до платника податку штрафних санкцій за неналежне виконання ним податкових зобов`язань. 
Такий висновок щодо застосування норм пункту 87.9 статті 87 та статті 126 ПК Верховний Суд зробив у постанові від 02.10.2018 у справі №820/1824/17. Підстав для відступу від такого висновку колегія суддів не вбачає.
У зв`язку з цим довід позивача, зокрема у запереченнях на касаційну скаргу, що контролюючий орган неправомірно направляв поточні платежі після 01.01.2011 у рахунок погашення боргу, що виник до цієї дати, є безпідставним.
Суди попередніх інстанцій, обґрунтовуючи підстави для задоволення позову, також вказали, що, хоча згідно з інтегрованою карткою за Компанією станом на 01.01.2011 обліковувався  податковий борг з ренти за природний газ та газовий конденсат, проте відповідач не довів цю обставину, зважаючи на те, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.05.2012 у справі №2а-178/12/2670, яка набрала законної сили з 10.04.2013, зобов`язано Нововодолазьку МДПІ у Харківській області прийняти рішення про списання податкового боргу в розмірі 2' 402' 589,53грн, визнано протиправною бездіяльність Нововодолазької МДПІ у Харківській області щодо несписання визначених контролюючим органом станом на 01.01.2011 неузгоджених грошових зобов`язань, за якими триває процедура судового оскарження з рентної плати за нафту, природний газ та газовий конденсат в інших судових справах.
В постанові Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.05.2012 у справі №2а-178/12/2670 зроблено висновок, що податковий борг у розмірі 1888009,42 грн, який обліковувався за ДК «Укргазвидобування» на 01.01.2011, і який не був сплачений до 01.06.2011, а також неузгоджені податкові зобов`язання в розмірі 1083796,88 грн, визначені контролюючим органом ДК «Укргазвидобування» станом на 01.01.2011, щодо яких на 01.06.2011 триває процедура судового оскарження, підлягають списанню у відповідності з пунктом 2 підрозділу 10 розділу ХХ ПК.
Отже, враховуючи, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.05.2012 у справі №2а-178/12/2670 зобов`язано списати податковий борг у розмірі  2' 402' 589,53грн, який обліковувався за позивачем станом на 01.06.2011, погашення податкового боргу в цьому розмірі за рахунок платежів, які позивач сплачував після 01.06.2011, є неправомірним.  Разом з тим, сплачені позивачем після цієї дати суми податкових зобов`язань значно перевищували цю суму, а контролюючий орган мав встановлені пунктом 87.9 статті 87 ПК повноваження зарахувати суми податкових зобов`язань, за винятком зазначеної суми (2' 402' 589,53грн), в рахунок платежів в порядку календарної черговості.
Суди попередніх інстанцій, однак, на це не звернули увагу, зробили висновок щодо неправомірного зарахування відповідачем сплачених позивачем сум податкових зобов`язань з рентної плати за податковими розрахунками за січень - жовтень 2011 року за неправильного встановлення обставин у справі.
Відповідно до частин першої - третьої статті 242 КАС рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до частини першої статті 72 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 73 КАС предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (частина перша статті 90 цього ж Кодексу).
Серед засобів, на підставі яких встановлюються обставини у справі, частина друга статті 72 КАС передбачає, зокрема висновки експерта.
Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивованим у судовому рішенні (стаття 108 КАС).
Суди першої та апеляційної інстанцій хоча і навели в своїх рішеннях висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 30.05.2016 №140/3612/16-45, яка була призначена судом згідно з ухвалою від 17.11.2015, однак, оцінки цьому висновку як доказу у справі фактично не дали.
Разом з тим, як вже зазначено вище, експертом підтверджено, що позивач сплатив грошові зобов`язання з рентної плати за природний газ і газовий конденсат, що видобуваються в Україні, за березень-жовтень 2011 року в загальній сумі 64' 688' 599,14грн з прострочкою платежів. Такий висновок зроблений на підставі податкових розрахунків з рентної плати за природний газ і газовий конденсат, договорів про розстрочення податкових зобов`язань, укладених на виконання рішень ДПА України, додаткових угод до вищевказаних договорів, рішень про скасування розстрочення, а також платіжних доручень, що підтверджують сплату рентної плати за природний газ і газовий конденсат. Експертом, поміж іншого, встановлено, що із зазначеної суми прострочених платежів 33' 342' 758,07   грн позивач сплатив 30.11.2011, 20.12.2011 та 22.12.2011, виходячи із  строків сплати, встановлених у відповідності з договорами про розстрочення сум грошових зобов`язань, тоді як рішеннями ДПА України від 12.10.2011 №№ 18-24, 28, 29-39 рішення про розстрочення (відстрочення) були скасовані з 03.10.2011.
Такий висновок експерта не викликав сумніву у судів першої та апеляційної інстанцій, однак, і не був взятий до уваги при встановленні обставин у справі щодо своєчасної сплати позивачем сум податкових зобов`язань з рентної плати за березень-жовтень 2011 року, в тому числі, сум розстрочених грошових зобов`язань.
Не були взяті до уваги судами першої та апеляційної інстанцій також пояснення позивача щодо причин, з яких він порушив строк сплати податкових зобов`язань.
Частиною першою статті 78 КАС встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
У додаткових поясненнях від 29.10.2015, у відзиві на апеляційну скаргу від 21.08.2018, так само, як і у відзиві на касаційну скаргу, ПАТ ''Укргазвидобування'' наводить доводи на спростування правомірності застосованих згідно з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями штрафних (фінансових) санкцій (в розрізі платежів, за прострочку сплати яких до підприємства застосовані санкції, та в розрізі сум штрафних (фінансових) санкцій за прострочку певного платежу). Зокрема, позивач посилається на відсутність складу податкового правопорушення, зважаючи на обставини, що зумовили несвоєчасну сплату податкових зобов`язань з рентної плати, як-то: дефіцит у підприємства оборотних коштів; перебування майна, в тому числі продукції, у податкові заставі, що виключало можливість її реалізації з метою отримання коштів для сплати податків; бездіяльність з боку відповідача щодо вжиття заходів для погашення податкового боргу шляхом реалізації майна, що перебувало у податковій заставі; наявність боргу, який підлягав списанню, через бездіяльність контролюючого органу. Крім того, позивач зазначає, за умовами договорів про розстрочення грошових зобов`язань штрафні санкції застосовуються лише з моменту розірвання договору, договори про розстрочення грошових зобов`язань є чинними, оскільки контролюючим органом порушено визначений правовими нормами порядок розірвання договору про розстрочення податкових зобов`язань (на адресу позивача рішення про дострокове розірвання договору не надходило, додаткові угоди чи судові рішення про розірвання договорів про розстрочення грошових зобов`язань не укладалися і не ухвалювалися). 
Зважаючи на те, що позивач визнав факт несвоєчасної сплати узгоджених сум податкових зобов`язань з рентної плати, вказані ним обставини підлягають оцінці судом на предмет, чи можуть вони бути підставою для звільнення його від відповідальності, встановленої статтею 126 ПК.
Згідно з пунктом 100.2 статті 100 ПК платник податків має право звернутися до контролюючого органу із заявою про розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу. 
Повноваження з прийняття рішення про розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань або податкового боргу за загальнодержавними податками та зборами, місцевими податками в межах одного бюджетного року покладаються на керівника (його заступника) контролюючого органу (пункт 100.8 ПК).
Договори про розстрочення (відстрочення) можуть бути достроково розірвані, зокрема з ініціативи контролюючого органу в разі, якщо: з`ясовано, що інформація, подана платником податків при укладенні зазначених договорів, виявилася недостовірною, перекрученою або неповною; платник податків визнається таким, що має податковий борг із грошових зобов`язань, які виникли після укладення зазначених договорів; платник податків порушує умови погашення розстроченого грошового зобов`язання чи податкового боргу або відстроченого грошового зобов`язання чи податкового боргу (підпункт 100.12.2 пункту 100.12 ПК).
Обставини, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, і докази існування таких обставин (як і перелік документів, що підтверджують такі підстави) передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 №1235.
Також, відповідно до пункту 4.5 Порядку розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу) платників податків, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 №1036 (наказ втратив чинність згідно з наказом Міністерства фінансів України від 30.11.2012 N1261; далі - Порядок), рішення про скасування раніше прийнятого рішення про розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу) є підставою для дострокового розірвання договору.
Пунктом 4.4 Порядку встановлено, що з ініціативи органу державної податкової служби, що уклав договір про розстрочення (відстрочення), орган державної податкової служби вищого рівня, який прийняв рішення про розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу), розриває цей договір, про що повідомляє платника податків та відповідний орган державної податкової служби.
Відповідно до пункту 4.6 Порядку з дня, наступного за днем розірвання договору, на розстрочені (відстрочені) суми, що залишились не сплаченими, нараховуються пеня та штраф у розмірах, передбачених Податковим кодексом України.
З дня дострокового розірвання договору платник податків зобов`язаний сплатити не внесену суму розстрочених (відстрочених) грошових зобов`язань (податкового боргу) та суму процентів, нарахованих за фактичний строк дії розстрочення (відстрочення) (пункт 4.7 Порядку).
Дострокове розірвання договору про розстрочення (відстрочення) за наявності підстав, передбачених підпунктом 100.12.2 ПК, є дискреційним повноваженням контролюючого органу. Розстрочені (відстрочені) суми грошових зобов`язань (податкового боргу) та суми нарахованих процентів, що залишилися несплачені на день прийняття рішення про скасування розстрочення (відстрочення), сплачуються (стягуються) у порядку, встановленому ПК.
З метою забезпечення виконання вказаного обов`язку платника податків, пунктом 87.9 статті 87 ПК передбачено обов`язок контролюючого органу зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.
Незважаючи на те, що обставини щодо оскарження позивачем рішень ДПА України від 12.10.2011 про скасування рішень про розстрочення грошових зобов`язань ПАТ ''Укргазвидобування'' не були встановлені, суди першої та апеляційної інстанцій при вирішенні спору в суперечність з наведеними нормами статті 100 ПК та Порядку не дали належної оцінки доводам сторін, які стосуються застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій за прострочення сплати сум податкових зобов`язань, які залишилися не сплаченими після прийняття ДПА України рішень від 21.10.2011 №№18-24, 28, 29-39. 
Враховуючи наведене, стверджувати, що суди першої та апеляційної інстанцій правильно встановили обставини у справі щодо дійсного стану розрахунків позивача з бюджетом з рентної плати за природний газ та з рентної плати за газовий конденсат, що видобувається в Україні, за податковими розрахунками за жовтень 2009 року - жовтень 2011 року, а відтак і правильно вирішили спір, не можна.
Виходячи із меж перегляду справи судом касаційної інстанції, встановлених частинами першою, другою статті 341 КАС, Верховний Суд, як суд права, не наділений повноваженнями на встановлення обставин у справі, без яких правильне вирішення спору неможливе.
Згідно з пунктом другим частини другої статті 353 КАС (в редакції, чинній до внесення змін в цю статтю згідно із Законом від 15.01.2020 №460-ІХ, яка набрала чинності 08.02.2020 та підлягає застосуванню при касаційному перегляді цієї справи відповідно до пункту 2 розділу II ''Прикінцеві та перехідні положення'' зазначеного Закону) підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
Зважаючи на викладене, касаційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Керуючись статтями 52, 250, 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області задовольнити частково.
Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.11.2017 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2018 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Є.А. Усенко М.М. Гімон   М.Б. Гусак