Постанова
Іменем України 
18 березня 2021 року
м. Київ
Справа № 460/563/19
Провадження № 51 – 6120 км 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
за участю: 
секретаря судового засідання                          ОСОБА_4 , 
прокурора                                                               ОСОБА_5 ,
засудженого                                                           ОСОБА_6 в режимі відеоконференції,
потерпілої                                                               ОСОБА_7 в режимі 
відеоконференції,
її представника                                                      адвоката ОСОБА_8 в режимі
відеоконференції, 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12018140000000646 від 16 грудня 2018 року, щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Колбасне Рибницького району Республіка Молдова, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за ст. 286 ч. 3 КК України, 
за касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_7 на вирок Яворівського районного суду Львівської області від 26 липня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Яворівського районного суду Львівської області від 26 липня 2019 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 286 ч. 3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Строк відбуття покарання ОСОБА_6   вказано рахувати з часу його затримання – з 16 грудня 2018 року.
Частково задоволено цивільний позов ОСОБА_7 та стягнуто з ТОВ "Українські лінії" на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 500 000 гривень. В решті позовних вимог відмовлено.
Частково задоволено цивільний позов ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та стягнуто з ТОВ "Українські лінії": на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 250 000  гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 7 812 гривень 50 коп.; на користь           ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 250 000 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 8 125 гривень. В решті позовних вимог відмовлено.
Частково задоволено цивільний позов ОСОБА_11 та стягнуто з ТОВ "Українські лінії" на користь ОСОБА_11 моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1 625 гривень.
Частково задоволено цивільний позов ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та стягнуто з ТОВ "Українські лінії": на користь ОСОБА_12 моральну шкоду в розмірі                            250 000 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 8 125 гривень; на користь ОСОБА_13 моральну шкоду в розмірі 250 000 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 8 125 гривень. В решті позовних вимог відмовлено.
Частково задоволено цивільний позов ОСОБА_14 та стягнуто з ТОВ "Українські лінії" на користь ОСОБА_14 моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 1 562 гривні.
Частково задоволено цивільний позов ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та стягнуто з ТОВ "Українські лінії": на користь ОСОБА_15 моральну шкоду в розмірі 250 000 грн.; на користь ОСОБА_16 моральну шкоду в розмірі 250 000 грн.; на користь ОСОБА_17 моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. В решті позовних вимог відмовлено.
Прийнято рішення щодо речових доказів. 
Скасовано арешт, накладений ухвалами слідчих суддів Галицького районного суду       м. Львова від 17 грудня 2018 року на транспортні засоби «Neoplan N1122/3L» р.н.               НОМЕР_1 та «Volvo 340» н.з. НОМЕР_2 .
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення автотехнічної експертизи № 6367 від 28.01.2019 у розмірі 3 575 грн, за проведення автотехнічної експертизи № 6368 від 28.01.2019 у розмірі 3 146 грн., за проведення транспортно-трасологічної експертизи № 6370 від 25.01.2019 у розмірі 5 148 грн., за проведення комплексної судової експертизи відео звукозапису та автотехнічної експертизи               № 6369/6371 від 29.01.2019 у розмірі 8 580 грн.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.
Так, ОСОБА_6 16 грудня 2018 року приблизно о 03 годині 20 хвилин, керуючи рейсовим автобусом «Київ-Вроцлав» марки «Neoplan N1122/3L» р.н. НОМЕР_1 та рухаючись автодорогою сполученням «Львів-Краківець» у напрямку до м. Львова, в смт. Івано-Франкове Яворівського району Львівської області, неподалік будинку № 28, що по вул. Яворівській, грубо порушив вимоги Р.1 п.п. 1.2; 1.5; 1.10; (в частині значення термінів «безпечна швидкість», «небезпека для руху»); Р.2 п.п.2.3 (підпункту «д») Р.12 п.п.12.1; 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, які виразилися в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не врахував наявність несприятливих погодних умов у вигляді снігопаду, стан засніженого дорожнього покриття, не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух керованого ним автобуса, не впорався з керуванням та без причин технічного характеру виїхав на зустрічну смугу руху, по якій в цей час рухався автомобіль «Volvo 340», реєстраційний номер                           НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_18 , і такими своїми діями створив аварійну обстановку, яка призвела до зіткнення між цими транспортними засобами.
Внаслідок порушення водієм ОСОБА_6 зазначених пунктів Правил дорожнього руху відбулася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої водій автомобіля «Volvo 340» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_18 та пасажири цього автомобіля ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 отримали кожний тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя, що перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з фактом настання їх смерті, а пасажир автомобіля «Volvo 340», р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_22 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Таким чином, ОСОБА_6 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, грубо порушив Правила дорожнього руху, що спричинило загибель ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , а потерпілий ОСОБА_22 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 ч. 3 КК України.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року частково задоволено апеляційні скарги представника потерпілих (цивільних позивачів) ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 – адвоката ОСОБА_23 , представника потерпілої (цивільного позивача) ОСОБА_7 – адвоката ОСОБА_8 , представника цивільного відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські лінії» - адвоката ОСОБА_24 та скасовано вирок Яворівського районного суду Львівської області від 26 липня 2019 року щодо ОСОБА_6 в частині вирішення цивільних позовів з направленням провадження в цій частині для розгляду до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства.  В решті вирок суду залишено без зміни. 
Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 , не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини ОСОБА_6 та правильності кваліфікації його дій, просить скасувати вирок та ухвалу щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції з підстави, передбаченої ст. 438 ч. 1 п. 3 КПК України. На думку потерпілої, призначене ОСОБА_6 вироком суду покарання у виді позбавлення волі на строк          7 років 6 місяців не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості відповідно до ст. 414 КПК України. В обґрунтування своєї позиції вказує про те, що судами при визначенні розміру покарання ОСОБА_6 не дано належної оцінки тому, що через дії ОСОБА_6 загинуло четверо молодих хлопців, троє із  яких були військовослужбовцями- контрактниками. Потерпіла вважає, що оскільки ОСОБА_6 умисно порушував правила дорожнього руху, внаслідок чого загинуло четверо осіб, а ще двоє отримали поранення різного ступеня тяжкості, то лише покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років буде достатнім. Також зазначає, що апеляційний суд не дослідив питання відшкодування заподіяних засудженим ОСОБА_6 збитків, яке б вказувало про його дійсний намір нести не тільки кримінальну відповідальність, а ще й цивільну. При цьому таке відшкодування повинне бути не формальним, а має підтверджувати дійсне намагання засудженого загладити свою провину перед потерпілими за вчинений злочин.   
Заперечень на касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 від учасників судового провадження не надходило.            
Позиції учасників судового провадження 
Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримала касаційну скаргу та просила її задовольнити.
Представник потерпілої вважав касаційну скаргу обґрунтованою та просив її задовольнити. 
Засуджений ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти касаційної скарги потерпілої та просив залишити її без задоволення.
Прокурор в судовому засіданні вважав касаційну скаргу необґрунтованою та просив залишити її без задоволення.
Мотиви Суду 
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.   
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Ухвала Львівського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року щодо ОСОБА_6 в частині прийнятого рішення щодо скасування вироку Яворівського районного суду Львівської області від 26 липня 2019 року в частині вирішення цивільних позовів та призначення нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, не є судовим рішенням, яке відповідно до ст. 424 КПК України може бути предметом касаційного розгляду, а тому в цій частині, ухвала апеляційного суду судом касаційної інстанції не переглядається як така, що не перешкоджає подальшому розгляду кримінального провадження. Не є предметом касаційного розгляду і вирок суду першої інстанції від 26 липня 2019 року щодо ОСОБА_6 в частині його скасування ухвалою апеляційного суду від 22 вересня 2020 року, оскільки вказаною ухвалою апеляційного суду його було скасовано.  
Обґрунтованість засудження ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій за         ст. 286 ч. 3 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її  виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Доводи касаційної скарги потерпілої ОСОБА_7 про м`якість призначеного засудженому ОСОБА_6 покарання та необґрунтованість вироку суду в цій частині не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону і не спростовують висновки суду першої інстанції щодо призначеного ОСОБА_6 покарання.
При призначені ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують покарання.
Так, суд першої інстанції врахував те, що злочин, у вчинені якого ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, дані про особу засудженого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та праці, на обліках в психіатричному та наркологічному кабінеті не перебуває, щиро розкаявся у вчиненому, що визнано обставино, що пом`якшує покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, думку потерпілих щодо призначення покарання та наслідки злочину у вигляді загибелі чотирьох осіб. 
Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов  обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції частини 3 статті 286 КК України, визначивши його в розмірі 7 років 6 місяців, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. Таке покарання за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, призначене йому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України. 
Не підтверджуються матеріалами кримінального провадження доводи касаційної скарги ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_6 злочин вчинив умисно, внаслідок чого загинули 4 осіб та було травмовано 2 осіб, оскільки як встановлено судами, він, хоч і усвідомлював, що порушує правила дорожнього руху, проте не бажав настання наслідків у вигляді травмування та загибелі людей. В даному випадку вина           ОСОБА_6 (суб`єктивна сторона злочину) відносно зазначених наслідків характеризується необережною формою вини. 
При розгляді апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_7 – адвоката ОСОБА_8 суд апеляційної інстанції її доводи, які аналогічні доводам касаційної скарги щодо м`якості призначеного ОСОБА_6 покарання за ст. 286 ч. 3 КК України, перевірив і своє рішення належним чином мотивував, надавши відповідь на усі доводи цієї апеляційної скарги та зазначив в ухвалі підстави, з яких апеляційну скаргу в цій частині визнано необґрунтованою. Інші потерпілі у кримінальному провадженні не оскаржували вирок суду щодо ОСОБА_6 в частині м`якості призначеного йому покарання. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст.ст. 370, 419 КПК України. 
Невідшкодування потерпілій ОСОБА_7 шкоди з боку ОСОБА_6 та ТОВ «Українські авіалінії» на момент розгляду кримінального провадження апеляційним судом, про що потерпіла зазначає в касаційній скарзі, не є визначальною або вирішальною обставиною для визначення розміру призначеного ОСОБА_6 покарання. Крім того, з наявної в Єдиному реєстрі судових рішень інформації вбачається, що ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 01 лютого 2021 року задоволено заяву ОСОБА_7 та її позов до ТОВ «Українські авіалінії» залишено без розгляду на підставі ст. 257 ч. 1 п. 5 ЦПК України (позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду). Цивільний позов до ОСОБА_6 потерпілою ОСОБА_7 не заявлявся. 
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, також не виявлено.
Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги прокурора, скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції не знаходить. 
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Яворівського районного суду Львівської області від 26 липня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 - без задоволення. 
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
  ОСОБА_1 	               ОСОБА_2 	  ОСОБА_3