КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
15 лютого 2021 року місто Київ.
Справа 753/13540/19
Апеляційне провадження № 22-ц/824/979/2021
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Судді-доповідача:                     Желепи О.В.,
суддів:                                        Кулікової С.В., Олійника В.І.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду Київської області від 15 жовтня 2020 року (ухвалене в складі судді Каліушка Ф.А.,відсутня інформація щодо дати складання повного тексту) 
в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВМП «Путна» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,- 
    
ВСТАНОВИВ:
У липні 2019 року Товариство з обмежено з обмеженою відповідальністю «СВМП «Путна» (далі по тексту - позивач, ТОВ «СВМП «Путна») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_1 ,) про стягнення боргу за послуги по обслуговуванню гаража в розмірі 30 790,00 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач надавав відповідачу послуги по обслуговуванню гаражного боксу. Проте, незважаючи на взяті на себе зобов`язання компенсувати експлуатаційні витрати, Відповідач їх не виконує, що і стало підставою для звернення до суду. Починаючи з дати прийняття гаражного боксу у своє володіння і до сьогоднішнього часу відповідачем не було компенсовано позивачу жодних коштів на витрати експлуатаційних та комунальних послуг, як наслідок за період з 01.12.2006 по 30.05.2019 утворилась заборгованість у розмірі 30 790,00 грн., яка складається з: оплати за електроенергію; оплати водопостачання; господарські витрати (вивіз сміття); поточні ремонтні роботи; податок на землю; заробітна плата обслуговуючого персоналу згідно штатного розпису. Між Позивачем та Відповідачем склалися фактичні договірні відносини, за якими Відповідач користувався наданими послугами по обслуговуванню гаражного боксу, а позивач нараховував плату по тарифу на послуги з утримання гаражного боксу у багатоповерховому гаражному комплексі, які відповідачем не оплачувались.
Рішенням Дарницького районного суду Київської області від 15 жовтня 2020 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СВМП «Путна»  задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВМП «Путна» (02068, м. Київ, вул. Кошиця 1/38, Код ЄДРПОУ 21454018) заборгованість за послуги по обслуговуванню гаража у розмірі 30 790,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВМП «Путна» (02068, м. Київ, вул. Кошиця 1/38, Код ЄДРПОУ 21454018) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 921,00 грн.
 
Не погодившись з таким рішенням суду 27.11.2020 року відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції  та постановити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимого у повному обсязі.
В обґрунтування вимог посилався на те, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим, а також ухваленим з неповним з`ясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, а також порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Вказував, що між позивачем та відповідачем не було підписано жодних угод на експлуатацію гаража, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за експлуатацію гаражного боксу, оскільки відсутній підписаний договір на експлуатацію гаража.
В строк визначений судом, відзиву на апеляційну скаргу подано не було.
У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.
З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, та встанвлено судом 31.10.2002 року між Споживчо-виробничим малим підприємством «Путна», яке нині перейменовано на ТОВ «СВМП «Путна», та ОСОБА_1 було укладено угоду на будівництво №327/2002, відповідно до умов якої Позивач взяв на себе зобов`язання за рахунок залучених коштів побудувати та передати відповідачу бокс в гаражі в термін до 30.12.2003 згідно контракту на будівництво за адресою: АДРЕСА_2 (надалі - Угода)
Згідно п. 1.2. вказаної угоди, позивач зобов`язався виділити бокс на поверсі 0 за № 44 за умови повного інвестування його вартості Відповідачем. Водночас, по завершенню будівництва, Відповідач згідно абз. «г,д» п. 1.4. Угоди зобов`язався у двотижневий строк прийняти бокс у своє володіння та підписати індивідуальну та/або колективну угоду на експлуатацію гаража. У випадку невиконання цього пункту, після двотижневого терміну Відповідач взяв на себе зобов`язання покривати Позивачу експлуатаційні витрати (абз. «д» п. 1.4 Угоди).
На підставі Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 22.12.2008, затвердженого розпорядження виконавчого органу Дарницької районної в місті Києві ради № 79 від 30.01.2009 гаражний комплекс був введений в експлуатацію та присвоєно останньому поштову адресу: АДРЕСА_2 .
Після введення в експлуатацію гаражного комплексу, Позивачем були передані всі необхідні документи на індивідуальні бокси для інвесторів, які інвестували повну їхню вартість, з метою подальшої реєстрації права власності на вказані об`єкти інвестицій. Разом з цим, запропоновано укласти типовий договір про надання послуг з експлуатації з кожним із інвесторів.
Незважаючи на те, що Відповідач прийняв гаражний бокс № НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, останній відмовився підписувати договір з Позивачем про надання послуг з експлуатації даного гаража та не компенсує жодних витрат, пов`язаний з його експлуатацією.
Балансоутримувачем гаражного комплексу та земельної ділянки, що знаходиться під ним виступає  Позивач (державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, що зареєстрований у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 20-1-00021, додаток № 5), саме останній оплачує податок на землю та сплачує комунальні послуги за обслуговування всього гаражного комплексу.
Враховуючи відмову Відповідача укласти договір про надання послуг з експлуатації та здійснювати будь-які компенсаційні виплати за комунальні послуги , позивач вимушений звернутись до суду для стягнення боргу з Відповідача, у зв`язку з невиконанням останнім умов абз. «г,д» п. 1.4 укладеної Угоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до стст. 66, 67, 162 Житлового кодексу України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.
Гаражний бокс, що належить відповідачу не є відокремленим, а знаходиться у багатоповерховому гаражному комплексі де 420 гаражних бокси, який має місця загального користування та на утримання якого (охорона, прибирання, водопостачання, електропостачання, тощо) позивачем сплачуються кошти суб`єктам господарювання, які ці послуги надають.
Відповідач з моменту набуття права власності на гаражний бокс, став носієм не тільки прав, але й обов`язків відносно власного майна і повинен нести тягар його утримання відповідно до ст. 322 ЦК України, згідно якої власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Витрати з утримання гаражного боксу розраховуються виходячи із фактичних витрат на утримання за попередній період та діляться на загальну кількість гаражних боксів.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) унормовано, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.
Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
В Законі України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції від 9 листопада 2017 року №2189-VIII) вказано норма не змінилася. Згідно ст. 7 споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6?2951цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 751/3 840/15-ц, постановах Касаційного господарського суду від 11.04.2018 у справі № 904/2238/17, від 16.10.2018 у справі № 904/7377/17, від 21.04.2020 року № 910/7968/19.
У постановах Верховного Суду України зроблено висновок, що хоча у частині першій статті 19 Закону України Про житлово-комунальні послуги передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі .
Отже, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.
При цьому, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
Відповідно до ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов`язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.
Між Позивачем та Відповідачем склалися фактичні договірні відносини, за якими Відповідач користувався наданими послугами по обслуговуванню гаража, а позивач нараховував плату по тарифу на послуги з утримання гаражного боксу у багатоповерховому гаражному комплексі, які відповідачем не оплачувались.
Позивачем доведено належними та допустимими доказами, що тариф, що нараховується є обґрунтованим і розумним. У матеріалах справи наявні докази та розрахунки тарифу за відповідний період, за яким має здійснюватися оплата за надані послуги. Витрати з утримання гаражного боксу розраховуються виходячи із фактичних витрат на утримання за попередній період та ділиться на загальну кількість гаражних боксів. Позивач обґрунтував, з чого складається встановлений ним тариф та надав перелік послуг по обслуговуванню гаражного боксу, які надаються.
Судом встановлено, що у Відповідача за період з 01.12.2006 по 30.05.2019 утворилась заборгованість у розмірі 30 790,00 грн., яка складається з: оплати за електроенергію; оплати водопостачання; господарські витрати (вивіз сміття); поточні ремонтні роботи; податок на землю; заробітна плата обслуговуючого персоналу згідно штатного розпису. На підтвердження наданих послуг в матеріалах наявні докази, що підтверджують розмір заробітної плати працівників, які обслуговують гаражний комплекс, договори на користування електричною енергією, на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі від 14.11.2007 року, на вивезення та знешкодження (захоронення) твердих побутових відходів 03.11.2011 року та докази сплати земельного податку.
Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів встановила, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними. Висновки суду відповідають таким обставинам та вимогам Закону.
Доводи апеляційної скарги про те, що між позивачем та відповідачем не було підписано жодних угод на експлуатацію гаража  колегія суддів вважає, необґрунтованими, з огляду на наступне.
Обов`язок оплачувати отримані послуги з утримання та забезпечення експлуатації гаража, передбачені умовами укладеного між сторонами угодою № 327/2002 від 31 жовтня 2002 року, чітко передбачено п. 1.4. «д» що у 2-тижневий термін після прийняття боксу підписати індивідуальну та колективну угоди на експлуатацію гаража. У випадку невиконання цього пункту, після двотижневого терміну «замовник» зобов`язується покривати експлуатаційні витрати. (а.с. 12)
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Враховуючи, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами договору, такий правочин, згідно з вимогами ст. 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів ст. 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з підстав викладених у апеляційній скарзі нема.
Крім того, в матеріалах справи наявна заява відповідача, про те, що він визнає позов в частині стягнення з нього на користь позивача боргу за послуги по обслуговуванню гаража у розмірі 30 790,00 грн. (а.с. 171)
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому таке рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-
                                                 ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду Київської області від 15 жовтня 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.
Постанова складена 15 лютого 2021 року.
Суддя-доповідач:
Судді: