ОКРЕМА ДУМКА
Судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
Крата В. І.
 
20 січня 2021 року
м. Київ
 
справа № 127/14089/18
провадження № 61-15073св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І., суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), касаційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Постанову Вінницького апеляційного суду від 25 червня 2019 року залишив без змін.
 
При цьому колегія суддів зазначила, що:
«для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.
Торги можуть бути визнані недійсними у разі встановлення порушень процедури їх проведення, що впливають на результати торгів, і порушуватимуть права та законні інтереси особи, яка оскаржує ці торги.
Встановлено, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 08 лютого 2018 року, яке набрало законної сили, визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Проценко А. О. 07 грудня 2010 року, таким, що не підлягає виконанню.
Отже, прилюдні торги проведені на підставі виконавчого документа, який не підлягав виконанню з моменту його вчинення, тому процедуру реалізації належного ОСОБА_1 іпотечного майна у примусовому порядку не можна вважати такою, що відповідає вимогам закону, оскільки зі скасуванням виконавчого напису втрачаються ті правові наслідки, які з нього випливають
[…]
Встановивши, що прилюдні торги з реалізації квартири АДРЕСА_1 були проведені 05 квітня 2012 року, а ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання недійсними та скасування прилюдних торгів і протоколу їх проведення 08 червня 2018 року, тобто? з пропуском спеціальної позовної давності, передбаченої статтею 48 Закону України «Про іпотеку», про застосування якої заявив представник відповідача, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову з цих підстав».
 
Не можу погодитися із цим висновком колегії суддів з таких мотивів.
 
1.                 Суди встановили, що 17 червня 2008 року ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», уклало з ОСОБА_1 генеральну кредитну угоду № 010/3951/0007.
 
1.1.           Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 17 червня 2008 року ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», та ОСОБА_1 уклали договір іпотеки № 014/3951/2/17877/1, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Плахотнюк О. В. та зареєстрований в реєстрі за № 3517.
 
1.2.           Відповідно до умов зазначеного договору іпотеки, предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 17 червня 2008 року.
 
1.3.           07 грудня 2010 року приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Процепко А. О. вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1331, яким запропонувала звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 та є предметом іпотеки. За рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири, запропонувала задовольнити вимоги ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», у розмірі: за кредитним договором № 014/3951/2/17877 від 17 червня 2008 року: 70 445,78 доларів США - сума основного боргу за кредитним договором; 7 613,87 доларів США - сума відсотків за користування кредитом; 14 291,43 грн - пеня за прострочення оплати відсотків; 3 272,24 грн - пеня за прострочення оплати тіла кредиту; за кредитним договором № 014/3951/2/17879 від 17 червня 2008 року: 6 348,41 доларів США - сума основного боргу за кредитним договором; 743,20 доларів США - сума відсотків за користування кредитом; 1 066,29 грн - пеня за прострочення оплати відсотків; 1040,11 грн - пеня за прострочення оплати тіла кредиту. Всього сума стягнення становить 695 575,22 грн.
 
1.4.           05 квітня 2012 року було проведено прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до протоколу проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна (предмета іпотеки) від 05 квітня 2012 року їх переможцем став ОСОБА_2 , якому було видане свідоцтво про право власності на квартиру.
 
1.5.           18 квітня 2012 року заступником начальника Вишенського ВДВ Вінницького МУЮ складено акт про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, відповідно до якого переможцем торгів став ОСОБА_2 .
 
1.6.           Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2018 року, яке набрало законної сили, визнано виконавчий напис від 07 грудня 2010 року, зареєстрований в реєстрі за № 1331, вчинений у місті Вінниці приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Проценко А. О., таким, що не підлягає виконанню.
 
2.         Тлумачення статей 16, 203, 215 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: 
по-перше, пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою;
по-друге, наявність підстав для оспорення правочину;
по-третє, встановлення чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.
 
Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.
 
3.                 Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. Це проявляється в тому, що учасники цивільних правовідносин, як правило, самостійно ініціюють застосування норм про недійсність договору та її правових наслідків. Недійсність договору відображається (чи може відобразитися) на правах та інтересах інших учасників цивільних правовідносин, а тому повинні існувати певні правові підстави і наслідки недійсності, у тому числі для «дотичних» до неї учасників цивільних правовідносин.
 
4.                 Суди встановили, що:
05 квітня 2012 року було проведено прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до протоколу проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна (предмета іпотеки) від 05 квітня 2012 року їх переможцем став ОСОБА_2 , якому було видане свідоцтво про право власності на квартиру.
08 лютого 2018 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області, яке набрало законної сили, визнано виконавчий напис від 07 грудня 2010 року, зареєстрований в реєстрі за № 1331, вчинений у місті Вінниці приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Проценко А. О., таким, що не підлягає виконанню.
 
5.                 Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судами) рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
 
6.                 Наявність підстав для визнання того чи іншого договору недійсним має встановлюватися судом саме на момент його вчинення. Рішення суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не має зворотної дії в часі і породжувати правові наслідки, в тому числі й щодо недійсності правочину, або впливати на інші юридичні факти, що настали до набрання законної сили рішенням суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 
 
7.                 У зв`язку із цим підстави для визнання недійсними та скасування прилюдних торгів та протокол їх проведення № 02-0100/11-3 від 05 квітня 2012 року з продажу нерухомого майна (предмета іпотеки) - квартири АДРЕСА_1 , відсутні.
 
8.                 У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18) зроблено висновок, що «сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову не відповідає вимогам закону».
 
9.                 Таким чином у задоволенні позовних вимог слід було відмовити з підстав їх необґрунтованості, а не у зв`язку із пропуском позовної давності. Тому касаційну скаргу необхідно слід було задовольнити частково, оскаржені рішення змінити, виклавши їх мотивувальні частини у редакції постанови Верховного Суду.

Суддя                                                                                                        В. І. Крат